22-ц/775/534/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Брежнєва Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - ОСОБА_3, про відстрочку виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.06.2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6627,50грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 1000грн. моральної шкоди, витрати пов'язані з оплатою експертизи у сумі 1500грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 51грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді 30грн., а всього 9208,50грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 23,77грн.

У травні 2017 року ОСОБА_2, звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання судового рішення, посилаючись на: необізнаність про наявність виконавчих листів, про які йому стало відомо в жовтні 2016 року після накладення арешту на його транспортний засіб; участь з березня 2015 року в антитерористичній операції, статус учасника бойових дій; отримання контузії при виконанні завдання щодо захисту України, погіршення здоров'я (втрата слуху) та проходження тривалого лікування; погіршення матеріального стану, через вимушеність покинути постійне місце роботи, вживання додаткових, надмірних зусиль для забезпечення організації життя своєї родини, оскільки є єдиним годувальником у сім'ї та має неповнолітню доньку; участь у бойових діях ускладнює не тільки своєчасне та повне виконання рішення суду, а і його оскарження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 червня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права, та постановити нове рішення, яким відстрочити виконання рішення суду строком на один рік.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_2, який підтримав доводи скарги, заперечення проти скарги заінтересованої особи - ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував, що чинне судове рішення не виконується протягом майже 10 років, і визначив, що обставини, на які посилається боржник в обґрунтування поданої заяви, не є винятковими, тобто такими, що відповідно до ст. 373 ЦПК України ускладнюють виконання рішення.

З такими висновками суду не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» Закону N 1404-VIII (1404-19) від 02.06.2016р. з подальшими змінами в редакції на момент подання заяви ОСОБА_2 у травні 2017 року: за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Звертаючись 24 травня 2017 року до суду з заявою про відстрочку виконання судового рішення заявник посилався на те, що про наявність виконавчих листів йому стало відомо у жовтні 2016 року після накладення арешту на його транспортний засіб. Крім того, він є учасником бойових дій, оскільки з березня 2015 року бере участь в антитерористичній операції, у зазначений період часу отримав контузію з наступним пошкодженням здоров'я у вигляді втрати слуху на одне вухо, у зв'язку з чим проходить тривале лікування. Зауважив, що зазначені обставини є винятковими та такими, що ускладнять виконання рішення суду, оскільки він змушений був покинути постійне місце роботи, через що погіршився його матеріальний стан й довелось докладати надмірних додаткових зусиль для забезпечення організації життя своєї родини, бо має на вихованні неповнолітню доньку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте звертаючись до суду, заявник вказав на обставин, які, як вважає колегія суддів, не мають характер особливих або виняткових, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду відповідно до ст. 373 ЦПК України.

Так, з моменту набуття чинності рішення суду з липня 2008 року пройшло майже 10 років, впродовж яких заявник мав час для вжиття заходів щодо виконання рішення суду. Колегія суддів вважає, що немає підстав для подальшого відтермінування ще на більший строк невиконання судового рішення. Таке відтермінування на один рік, про що йдеться в апеляційній скарзі, не гарантує виконання судового рішення, на яке обґрунтовано сподівався позивач при його ухваленні.

Належних і допустимих доказів в обґрунтування погіршення матеріального стану заявником не надано як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Так, з матеріалів справи, зокрема декларації про доходи, вбачається середньомісячне грошове утримання заявника впродовж 2016р. в розмірі 10607,75грн. На такому ж рівні, як повідомив заявник в суді апеляційної інстанцїї, залишається його грошове забезпечення і станом на поточний рік.

Такого істотного погіршення матеріального стану, яке б унеможливлювало виконання судового рішення в решті суми боргу близько 6 тис.грн. (за відрахуванням вже здійснених платежів понад 3тис.грн.), не доведено і в ході апеляційного перегляду справи.

Хвороба заявника, отримана ним під час виконання військових обов'язків, на яку від посилається, і її тривання не доведені належними медичними документами. Під час апеляційного розгляду справи заявник повідомив, що контузія не призвела до інвалідності.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо наявності у заявника надзвичайної події, якою є військові дії на території області, в яких він бере участь. Військові дії, проведення антитерористичної операції не є обставинами, які ототожнюються з поняттям стихійне лихо або інші непереборні обставини, з якими законодавець пов'язує можливість відстрочення, розстрочення виконання судового рішення.

Відхиляючи доводи заявника, суд цілком слушно використав практику Європейського Суду з прав людини, що міститься у справі «Шмалько проти України», де констатовано порушення ст. 6 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, а також рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013р. у справі 3 1-7/2013р.

А посилання суду на положення ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» щодо відстрочки виконання судового рішення в редакції, що діяла до звернення заявника ОСОБА_2 із відповідною заявою у травні 2017р. (а.с. 140) і втратила чинність з 05.01.2017р. на підставі Закону N 1404-VIII ( 1404-19 ) від 02.06.2016, не призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявником не наведено обставин, що утруднюють виконання рішення та можуть бути підставами для відстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга заявника підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. 312 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А. Попова

Судді: Л.М. Кочегарова

Т.Б. Ткаченко