Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/4661 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
Номер провадження 22-ц/778/1958/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про виселення.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 06 серпня 2008 року уклали кредитний договір № ZPJ0GA.

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язався надати Третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 43650,80 доларів США строком до 06 серпня 2023 року, а Третя особа зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 06 серпня 2008 року уклали договір іпотеки № ZPJ0GA.

Згідно з п. 33.3 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 36,35, житловою площею 21,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням від 11 березня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 36,35, житловою площею 21,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив виселити відповідача та усіх інших мешканців з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" і Відповідач 06.08.2008 р. уклали договір іпотеки №ZPJ0GA. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 36,35, житловою площею 21,90 кв.м, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Музична, буд.ЗЗа, кв. 7. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Копія договору іпотеки №ZPJ0GA від 06.08.2008 р. додасться до позовної заяви.

Вимога ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.03.2014 року була задоволена судом.

У ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відтак суд першої інстанції правильно виходив з того, що, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За положеннями ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду.

Суд першої інстанції послався на усталену судову практику, за якою під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Така позиція, яка згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, була висловлена Верховним Судом України, у постанові від 30.09.2015 р. у справі № 6-1892цс15.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд мав перевірити наявність вільних приміщень з фондів житла, не базується на законі, позаяк на суд не покладена функція вирішення питання забезпечення житлом осіб, які підлягають виселенню з займаного ними приміщення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: