Справа № 346/432/16-ц
Провадження № 2/346/31/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючої судді Беркещук Б. Б.

секретаря: Матушевської Г. Д.

з участю позивача ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1, який діє самостійно та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Коломийської міської ради, приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. про визнання недійсним договору дарування частки в квартирі та усунення перешкод в користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду даний позов, котрого підтримав у судовому засіданні та пояснив, що відповідач по даній справі ОСОБА_3 звернувся з позовом до нього та його малолітньої дочки з вимогами визнати їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 з подальшим зняттям з реєстрації за даною адресою.

Заявлений ним позов мотивує тим, що 04 березня 2015 року відповідач ОСОБА_3 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 319, укладеного з відповідачем ОСОБА_7 через представника ОСОБА_9, є власником 3/4 квартири АДРЕСА_1 і відповідачу ОСОБА_3 як новому власнику квартири, належать усі права володіння, користування та розпорядження даним нерухомим майном. Однак у спірній квартирі зареєстровані він позивач та його неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_3 вважає, що він, позивач, як колишній співвласник квартири із неповнолітньою дочкою, втратили право користування даною квартирою, у зв язку з чим чинить перешкоди у користуванні житлом в квартирі, не допускає до житла.

Вказує, що захист його інтересів та інтересів малолітньої дитини має здійснюватися в належний спосіб і вимагає вжиття заходів, спрямованих на визнання недійсним договору дарування 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, який укладений між відповідачами дарувальником ОСОБА_7 та обдаровуваним ОСОБА_3, так як уклавши оспорюваний договір дарування, не враховано існуючих на момент його укладення істотних обставин щодо можливості розпорядження житловою квартирою, а тому, порушили його, позивача житлові права та житлові права малолітньої дитини.

Вказує, що квартирою АДРЕСА_1, він, позивач постійно та безперервно користується для особистого проживання з часу свого народження. З моменту народження в даній квартирі проживає та зареєстрована його малолітня дочка ОСОБА_6. У січні місяці 2012 року колишні співвласники даної квартири: ОСОБА_7 та ОСОБА_10, яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 звернулися до Коломийського міськрайонного суду з позовом до нього та малолітньої ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом у вказаній квартирі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.10.2013 року, ухвалені у даній справі судові рішення першої та апеляційної інстанції скасовані, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Після зміни та уточнення своїх позовних вимог та подальшої повторної неявки в судові засідання, ухвалою Коломийського районного суду від 20.11.2014 року, яка набрала законної сили 26.11.2014 року, позов залишено без розгляду. Впродовж усього часу він, позивач з малолітньою дитиною відкрито проживав у вказаній квартирі, дитина відвідувала по місцю проживання садочок і перебувала на обліку у міській поліклініці. Жодних виселень щодо нього та дитини не проводилось.

Крім того пояснив, що в тексті оспорюваного договору вказано, п. 3.7. - сторони також стверджують, що ... відсутні особи, прав чи інтересів яких може стосуватися укладення та посвідчення даного договору; п. 3.13. - У відчужуваній квартирі не проживають і не користуються правом на проживання неповнолітні та малолітні діти, внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких Дарувальник зобов'язаний утримувати за законом чи договором і даний договір не суперечить нормам Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей".

Викладене в тексті оспорюваного договору не відповідає дійсності, про існування протилежних викладеному обставин, була проінформована представник Дарувальника - ОСОБА_9, яка представляла інтереси відповідача ОСОБА_7 у судових справах з приводу визнання його, позивача та його неповнолітньої дитини такими, що втратили право користування житлом у спірній квартирі, однак, умисно не повідомила про такі обставини.

Вказує, що оспорюваний договір дарування 3/4 частини квартири не відповідає вимогам законодавства, оскільки, порушує житлові права його та неповнолітньої дитини встановлені законодавством. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідна згода органів опіки та піклування. Вважає, що порушено норму п.1 ст. 203 та п.1 ст. 215 ЦК України так як не враховано тієї обставини, що укладений договір в порушення вимог ст. 511 ЦК України створив обов'язок для третіх осіб та вчинений всупереч інтересам дитини без згоди органу опіки і піклування, чим порушено ст. 224 ЦК України.

Захищаючи свої права власника частки житлової квартири відповідач ОСОБА_3 одночасно своїми діями виключає можливість реалізації ч.7 ст. 41 Конституції України

Вважає, що не заслуговують на увагу твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що права членів сім"ї колишнього власника є похідними від прав власника, так як в цій частині його доводи законодавчо необгрунтовані та не відповідають Правовим позиціям ВСУ від 01.12.1997р. п.,53- "...Не є підставою для виселення членів сім"ї власника жилого будинку (квартири), в тому числі і колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи (осіб), оскільки їх право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України)".

Вказує, що відповідач ОСОБА_3, ще до вирішення цивільного спору вжив заходів щодо вчинення йому, позивачу, та його неповнолітній дочці перешкод у користуванні зазначеним житлом - поміняв замок на вхідних дверях, що унеможливлює доступ до житла, встановив охоронну сигналізацію та поселив у квартирі сторонніх осіб. Такі дії відповідача є порушенням житлових прав його та дитини.

Просить суд визнати недійсним договір дарування 3/4 часток квартири АДРЕСА_1, укладеного та посвідченого 04 березня 2015 року за реєстровим номером № 319, приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В., усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та малолітньою дочкою ОСОБА_6 вищезгаданою квартирою шляхом надання їм доступу до користування квартирою,та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що він на підставі договору дарування від 04 березня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу укладеного з ОСОБА_7 через представника ОСОБА_9, є власником 3/4 ч. квартири АДРЕСА_1 і йому, як новому власнику квартири, належать усі права володіння, користування та розпорядження квартирою.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_7, адвокат ОСОБА_4, позовні вимоги не визнав, вказав, що позов є безпідставним та недоведеним, поскільки неповнолітня ОСОБА_6, будучи зареєстрованою у спірній квартирі, має можливість проживати у квартирі своєї матері по АДРЕСА_1, де працюють її батьки, тобто житлом остання забезпечена і, що позивач умисно не надає інформацію щодо наявності такого житла. Вважає, що неповнолітня дитина зареєстрована у спірній квартирі неправомірно.

Крім того позивач і його неповнолітня дитина не проживали у спірній квартирі в березні місяці 2015 року, про що свідчить довідка про використання світла, акт обстеження умов проживання комісії служби у справах дітей від 08.12.2015 року.

Що стосується вчинених перешкод наприкінці 2016 року, то такий факт не заперечує, поскільки відповідачі мали законне право не впускати позивача до квартири, власником якої позивач не являється.

Крім того пояснив, що нотаріус посвідчив спірний договір відповідно до діючого законодавства, так як останньому було надано довідку про склад сім»ї ,в якій відсутня інформація щодо реєстрації позивача з неповнолтіньою дочкою у спірній квартирі.

Не заперечує, що відповідачам відомо про вищезгадані ухвалені рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Вважає, що осіб, які б мали право користуватися спірним житлом на час укладення спірного договору, не було, а позивач, маючи паспорт із відміткою про реєстрацію, повинен був подати його у паспортний стіл для проставлення відмітки про зняття з реєстрації на підставі рішення суду апеляційної інстації. Однак позивач цього не зробив.

Представник третьої особи ОСОБА_5 пояснила, що засіданням комісії з питань захисту прав дитини від 11.01.2016 р. вирішили відмовити у згоді на визнання осіб, а саме малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування спірною квартирою. На даний час продовжує існувати факт реєстрації неповнолітньої дитини за вказаною адресою, а отже і право на проживання і користування даним житлом..

Третя особа нотаріус Трачук Л.В. в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та письмові пояснення в котрих зазначила, що 04 березня 2015 року нею було посвідчено договір дарування ? часток квартири АДРЕСА_1. За цим договором ОСОБА_7 подарував ОСОБА_3 ? частки вищевказаної квартири. Для посвідчення цього договору було подано пакет необхідних документів : правовстановлюючі документи, техпаспорт, виписку з реєстраційних матеріалів на квартиру, довідку із комунального підприємства « Теплоенергія» про зареєстрованих осіб, в якій зазначено, що в квартирі зареєстровані:сестра дарувальника ОСОБА_11 та мама ОСОБА_10, а також надано звіт про оцінку майна, довіреність на дарування з конкретним зазначенням імені обдарованого - подарувати ОСОБА_3. Перевіривши відсутність заборон на відчуження, що малолітніх і неповнолітніх в даній квартирі не було зареєстровано, нею, нотаріусом було посвідчено згідно чинного законодавства спірний договір дарування частки квартири.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2015 року між відповідачем ОСОБА_7, від імені якого діяла ОСОБА_9, та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір дарування ? часток квартири АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 319 із врахуванням довідки комунального підприємства « Теплоенергія» № 67 від 04.03.2015 р. про зареєстрованих осіб, в якій зазначено, що в спірній квартирі зареєстровані:сестра дарувальника ОСОБА_11 та мама ОСОБА_10 (т.1 а.с.210-222) .

На розгляді в Коломийському міськрайонному суді та апеляційному суді Івано-Франківської області перебувала справа за позовом відповідача по даній справі ОСОБА_7, ОСОБА_10, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 до позивача в даній справі ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зокрема квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 22.04.2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.07.2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1а.с.23-27)

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20.11.2014 року позов ОСОБА_7, ОСОБА_10 яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зобов»язаня не чинити перешкод в користуванні квартирою , залишено без розгляду (т.1 а.с.29)

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року установлено, що 09 листопада 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстровано шлюб. Сторони мають дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 19 жовтня 1998 року ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_7 і ОСОБА_11 приватизували у рівних частках квартиру АДРЕСА_1. 13 грудня 2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Коломиї Коломийського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_10 на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. На підставі договору дарування від 01 жовтня 2010 року ОСОБА_1 і ОСОБА_10 подарували ОСОБА_7 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, кожен свою частку відповідно. На час розгляду справи власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7, якому належить 3/4 частин на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19 жовтня 1998 року і договору дарування від 01 жовтня 2010 року, а також неповнолітня ОСОБА_11, якій належить ? квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19 жовтня 1998 року.

У судовому засіданні встановлено, що позивач та його неповнолітня дочка зареєстровані у АДРЕСА_1 відповідно з 13.11.1982р. та з 18.08.2012р. і реєстрація їх була відновлена згідно рішення суду у справі № 346/182/13-ц від 23.10.2013р. , що стверджується відповідно відомостями наданими адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України та довідкою Коломийського РВ УДМС, тобто на час укладення та посвідчення спірного договору відповідачу ОСОБА_7 достовірно було відомо про факт реєстрації позивача та його неповнолітньої дочки у спірній квартирі (т.2 а.с.14,17,31). Крім того даний факт підтверджується і довідкою №283 від 20.10.2015 р., виданою КП «Коломиятеплоенерго», з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 та його неповнолітня дочка ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.28)

Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 11.01.2016 р., дана комісія вирішила відмовити у згоді на визнання осіб, а саме малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою. У протоколі зазначено, що на даний час існує факт реєстрації дитини за вказаною адресою , а отже і право на проживання і користування даним житлом (т.1 а.с.31)

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Крім того п. 1.8. та п.1.9. глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зазначено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Недотримання вищезгаданих норм закону призвело до порушення прав малолітньої ОСОБА_6., а тому слід визнати недійсним договір дарування 3/4 часток квартири АДРЕСА_1, укладеного та посвідченого 04 березня 2015 року за реєстровим номером № 319, приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В.

Факт проживання позивача із неповнолітньою дочкою у спірному житлі та користування даним житлом підтверджується поясненнями свідків, зокрема свідок ОСОБА_12 підтвердила в судовому засіданні про те, що у 2014 році позивач із сім"єю проживав за адресою АДРЕСА_1 , також їй відомо, що він займав одну кімнату, у квартирі були дитячі речі , дитина відвідувала дитячий садок в м.Коломия. У 2015 році була свідком , коли позивач не міг зайти до квартири через створені йому перешкоди відповідачем. На сьогоднішній день їй відомо, що позивач не має доступу до квартири.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що позивач з народження проживає у спірному житлі, а взимку 2016 р. звертався до нього як депутатата, за допомогою оскільки у квартирі відповідач поміняв замки, встановив сигналізацію і позивач з неповнолітньою дочкою обмежені у доступі до квартири.

Свідок ОСОБА_14 , зазначив, що позивач проживає у спірній квартирі з 1969 року до 2016 року . З квартири його викинули і не давали заходити з дитиною. Як йому відомо , позивач займав одну кімнату, а дитина ходила в ДНЗ в м.Коломия.

Свідок ОСОБА_15 повідомила, що зі слів позивача їй відомо про чинення перешкод відповідачем ОСОБА_3 у користуванні квартирою на пл. Привокзальній позивачем та його неповнолітньою дочкою.

Свідок ОСОБА_16, ствердив, що у 2015 році позивача двічі не допускали до квартири АДРЕСА_1, у зв язку з чим позивач декілька разів з дружиною і неповнолітньою дитиною ОСОБА_6 ночували у нього, свідка, вдома.

Що стосується письмових пояснень: ОСОБА_10, зокрема про усну домовленість про дарування спірної квартири в рахунок боргу по аліментах, а також про домовленість зняття з реєстрації позивача ОСОБА_1 при необхідності, про відсутність домовленості з позивачем ОСОБА_1 та між дітьми щодо його проживання та його сім"ї; аналогічних письмових пояснень відповідача ОСОБА_7; письмових пояснень ОСОБА_11 щодо ненадання згоди як співвласника 1/4 частини квартири, на проживання ОСОБА_1 та його дочки, суд не приймає до уваги оскільки такі спростовуються вищенаведеним.

Відповідачами у судовому засіданні не було надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, окрім того відповідачу ОСОБА_7 було відомо про прийняті рішення вищезгаданих судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, що стосується права користування позивачем та його неповнолітньою дитиною ОСОБА_6 спірним житлом.

Крім того встановлено, що відповідачі чинили перешкоди позивачу та його малолітній дочці у праві користування спірною квартирою, чого не заперечили у судовому засіданні, тому слід усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та малолітньою дочкою ОСОБА_6 вищезгаданою квартирою шляхом надання відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 доступу до користування квартирою.

З приводу встановлення охоронної сигналізації УДСО відповідачем ОСОБА_3 та можливості надання позивачу вільного доступу до квартири позивач звертався до Коломийського міжрайонного відділення ДСО УДСО при УМВС України в Івано-Франківській області (Т.1 а.с.110-112).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Отже, суд дослідивши докази по справі в сукупності , оцінивши критично пояснення всіх учасників процесу та надані докази по справі прийшов до висновку про те, що позов слід задоволити .

Судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України

На підставі наведеного та ст.ст. 203,215,224,511 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,88, 209,213,214 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір дарування 3/4 часток квартири АДРЕСА_1, укладеного та посвідченого 04 березня 2015 року за реєстровим номером № 319, приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В.

Усунунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та малолітньою дочкою ОСОБА_6 квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 доступу до користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 жителя АДРЕСА_1 сплачений судовий збір по 553 (п'ятсот п'ятдесят три ) грн.. 60 коп.кожний.

Рішення набирає законної сили після закінчення встановленого строку апеляційного оскарження.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або отримання його копії.

Суддя Беркещук Б. Б.