Справа №461/1875/17
Провадження №2/461/812/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді - Мисько Х.М.

при секретарі - Коружинець Н.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відео конференції цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» про спонукання до виконання умов мирової угоди, -

в с т а н о в и в :

позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія», в якому просить постановити рішення, яким зобовязатиШумика Б. І., ОСОБА_4-М. В., Товариство з обмеженою відповідальністю «Тиверія» до виконання умов мирової угоди, укладеної між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_5», визнаної ухвалою Галицького районного суду міста Львова у справі №2-3170/2011 від 30 серпня 2012 року та стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5» заборгованість за кредитним договором №143/06сп від 15 грудня 2006 року в сумі 410 110 грн. (чотириста сто тисяч сто десять гривень).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_5», яке у звязку зі змінами в законодавстві перейменовано на публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_5» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк») та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №143/06сп, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, зі сплатою 12,8% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 2026 року.

Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу ОСОБА_2 кредит, а останній зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатковими угодами до нього.

В звязку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору,публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» в 2010 році звернувся до Галицького районного суду міста Львова з позовом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_2, З.-М. В., Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» заборгованості за кредитним договором №143/06сп від 15 грудня 2006 року.(справа №2-3170/2011)

В процесі судового розгляду цивільної справи №2-3170/2011 між сторонами по справі було укладено мирову угоду, яка була визнана ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 30 серпня 2012 року.

За умовами цієї мирової угоди сторони домовились, зокрема, припинити зобовязання боржників перед стягувачем за кредитним договором №143/06сп від 15 грудня 2006 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4-М. В, Товариством з обмеженою відповідальністю «Тиверія» в частині сплати заборгованості за кредитним договором. Сторони також домовились, що сума заборгованості боржника ОСОБА_2 перед банком за вказаним кредитним договором на день укладення мирової угоди становить 582 110,84 грн., яку боржники зобовязались погашати щомісячною обовязковою до сплати сумою в розмірі не менше 16 000,00 грн. відповідно до наведеної в мировій угоді таблиці (з серпня 2012 року до 30 червня 2015 року).

Однак, відповідач не виконав вчасно умови мирової угоди, у звязку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на доводи, які викладені у долученому до справи письмовому запереченні.

Відповідач ОСОБА_4-М. В. та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» у судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про дату і час судового розгляду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 15 грудня 2006 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_5», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір №143/06сп, згідно якого банк надає відповідачу кредит у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, зі сплатою 12,8% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 2026 року. Відповідно до п.1.2. кредитного договору цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 15 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, що укладений між позичальником ОСОБА_2 та ОСОБА_7, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Львівська область, смт. Брюховичі, вул. Житня,11.

Згідно п.п. а), б), в) п.2 цього кредитного договору передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, ОСОБА_2 укладає з банком договір іпотеки житлового будинку, загальною площею 213,9 кв.м, який знаходиться за адресою: Львівська область, смт. Брюховичі, вул. Житня,11, та є фінансова порука з боку ОСОБА_4-М. В. і Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія».

Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу ОСОБА_2 кредит, а останній зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатковими угодами до нього.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №63 від 20 березня 2015 року було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків (прізвище, імя, по батькові).

Строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк», а також повноваження ліквідатора продовжено до 19 березня 2018 року включно (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №213 від 22 лютого 2016 року).

Окрім того, судом встановлено, що в 2010 році публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» звернувся до Галицького районного суду міста Львова з позовом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_2, З.-М. В., Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» заборгованості за кредитним договором №143/06сп від 15 грудня 2006 року.(справа №2-3170/2011)

В процесі судового розгляду між сторонами по справі було укладено мирову угоду, яка була визнана ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2012 року.

Відповідно до п.2 мирової угоди сторони домовились припинити зобовязання боржників перед стягувачем за кредитним договором №143/06сп від 15 грудня 2006 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_5» та ОСОБА_2 в частині сплати заборгованості по кредитному договору.

За умовами пункту 3 мирової угоди сторони домовились, що сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором на день укладення мирової угоди становить 582 110 грн. 84 коп. (пятсот вісімдесят дві тисячі сто десять гривень 84 коп.), яку відповідачі зобовязувались погашати щомісячною обовязковою до сплати сумою в розмірі не менше 16 000 грн. 00 коп. ( шістнадцять тисяч гривень 00 коп.) відповідно таблиці, наведеної в п.4 мирової угоди, починаючи з серпня 2012 року до червня 2015 року включно.

Вказана ухвала суду ніким не оскаржувалась і набрала законної сили.

Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд розяснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобовязання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з приписами ст. 61 цього ж Кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Приписами ст. 59 цього ж Кодексу визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заявляючи позовні вимоги про спонукання до виконання умов мирової угоди та стягнення заборгованості позивач вказує про невиконання відповідачем умов мирової угоди, проте не зазначає в який саме період виникла заборгованість.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що він сплачував заборгованість за кредитним договором відповідно до умов укладеної мирової угоди. Однак в подальшому, коли була введена тимчасова адміністрація та почалась процедура ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» він приходив в різні відділення цього банку в м. Львові, щоб зясувати куди необхідно вносити кошти, та йому пояснювали, що слід чекати повідомлення про те, куди він в подальшому має вносити грошові кошти на погашення заборгованості. В кінці 2014 року діяльність практично всіх відділень банку в м. Львові була припинена та невиконання зобовязань згідно укладеної мирової угоди сталось не з його вини.

Окрім того відповідач зазначив, що заборгованість виникла ще в жовтні 2012 року, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-116 цс 13 початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулось це прострочення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч.3 ст.16 цього Закону працівники Фонду під час виконання покладених на Фонд функцій перебувають під захистом закону: працівники Фонду не несуть відповідальності за будь - які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь - яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; 3) звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду(ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 1 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства позивач - це особа, права, свободи та інтереси якої порушуються, не визнаються або оспорюються та на захист прав та інтересів якої відкрито провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем визначений Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства публічного акціонерного товариство «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк», хоча договірні відносини існують між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2

Відтак, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що належним позивачем повинно було бути публічне акціонерне товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк», а не уповноважена особа, як зазначено у позовній заяві.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 2009 року «Прозастосування норм Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справ у суді першої інстанції» цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості заміни неналежного позивача.

У звязку з цим при предявленні позову неналежним позивачем суд не вправі повернути йому заяву чи відмовити у відкритті провадження у справі, якщо відсутні підстави, передбачені статтями 121, 122 ЦПК, а за наслідками розгляду справи відмовляє в задоволенні позову.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства«Всеукраїнський ОСОБА_5 банк «ВіЕйБі Банк», до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» про спонукання до виконання умов мирової угоди та стягнення заборгованості слід відмовити.

Доводи представника позивача на підтримання позовних вимог, на думку суду, є непереконливими, а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення і задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 10,11,30,57,58,59,60,61,68,158,158-1,175,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 6, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1,2,16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правової позиції Верховного Суду України у справі №6-116 цс 13, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 2009 року «Прозастосування норм Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справ у суді першої інстанції», суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Мисько Х.М.