Справа № 408/431/17
№2/408/455/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року смт.Біловодськ
Біловодський районний суд Луганської області в складі:
головуючого- судді Карягіної В.А.
при секретарі Савенко Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом знаття з реєстрації місця проживання,-

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні власністю житловим будинком розташованого за адресою: Луганська область, Станично-Луганського району, с. Валуйське,вул. Маяковського,41. В обґрунтування доводів зазначів, що він є власником даного будинку, згідно копії технічного паспорту на житловий будинок від 22.06.1988 року та свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 25.09.1988 року. За його згодою у домоволодінні був зареєстрований ОСОБА_2, який на даний час в будинку не проживає, речей в будинку не має, витрат по утриманню житла не несе. Реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні майном позивачу, тому він просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом знаття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 .
В судовому засіданні позивач присутнім не був, звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, про час та день слухання справи був повідомлений в електронному режимі у вигляді SMS повідомлень, про що в матеріалах справи є довідки про їх доставку відповідачу, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про час і місце слухання справи . З заявою про розгляд справи у його відсутності відповідач до суду не звертався, причини неявки не повідомив.
Представник відповідача т.в.о. голови Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі її представника. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.
Дослідивши письмові докази ,суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову виходячи з наступного.
Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватись та розпоряджатися ним на свій розсуд
З наданих до позову письмових доказів видно, що згідно свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 25.09.1988 року, спірний будинок за адресою: Луганська область, Станично-Луганського району, с. Валуйське,вул. Маяковського,41. Є власністю позивача, ОСОБА_1(арк..спр.9).
Згідно штампу в паспорті ОСОБА_4, відповідача по справі, останній 24.06.1997 року уклав шлюб з ОСОБА_5 та був зареєстрований за вищевказаною адресою з 4 лютого 1998 року, (арк..спр.10 зворот)..
Згідно акту депутата Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 20.12.2016 року за адресою: вул. Маяковського,41 в с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області відповідач ОСОБА_2 не мешкає з 2007 року, що додатково засвідчують сусіди ОСОБА_6А, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.
Позивач придбав даний будинок для власного,особистого проживання та проживання членів його родини, а ,згідно позову, відповідач на даний час не є членом сімї позивача. Між тим, заявляючи вимоги, позивач послався на ст.156,158 ЖК Української РСР , що регулюють питання прав та обовязків членів сім?ї власника житла ,визначених у ч.2 ст.64 ЖК Української РСР.
Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому порядку.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для особис-того проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як вказано в позові, жодних угод між власником житлового будинку та відповідачем не укладалося.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку , що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі, у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Разом з тим, вирішуючи спір та встановивши, що відповідач з 2007 року у спірному будинку як член сімї позивача не проживав, за встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України 6-709цс16 від 16.11.2016 р.,
Зясувавши фактичні обставини по справі, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житлом шляхом зняття відповідача з реєстрації у ній не підлягають задоволенню з тих підстав, що, вирішення даного питання врегульовано ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісті відсутньою або оголошення її померлою. Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що підставою для зняття з реєстрації з місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення її права користування житловим приміщенням,
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.
Керуючись викладеним, ст.. 10,11.60, 88,212-215,ЦПК України, ст..391,405 Закону України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд-
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Копію рішення направити сторонам для відома.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги через Біловодський райсуд у 10-денний термін із дня його проголошення, сторонами - в той же термін з часу отримання ними копії рішення .

Суддя В.А.Карягіна