АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3775/17 Гол.1 інстанції - Демяненко І.В.
Справа № 630/767/16-ц Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 11.08.2007 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу, 09.12.2010 року сторонами було придбано житловий будинок, незакінчений будівництвом, який розташований: АДРЕСА_2 за 49420 грн., готовністю 40%.

З липня 2016 року її шлюбні відносини з чоловіком припинені. Відповідач вигнав ОСОБА_3 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в яку вони в'їхали в 2016 році. Як зазначає позивач, вона оплачувала комунальні послуги, займалася оздобленням та оснащенням квартири.

З огляду на викладене, та на те що на її утриманні знаходиться їх спільна дитина, про яку відповідач не цікавиться, з урахуванням уточнених позовних вимог просила поділити майно подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4: визнати за позивачем право власності на ідеальні 2/3 частини житлового будинку, незакінченого будівництвом, готовністю 40%, який розташований: АДРЕСА_2

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що суд безпідставно позбавив її права на захист, відмовивши у задоволенні позовних вимог. Посилалась на ті ж самі доводи, викладені нею у позовній заяві.

Зазначає, що на теперішній час рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на сина не виконується, жодного доказу на підтвердження участі відповідача у вихованні дитини та надаванні допомоги дитині надано не було.

Таким чином, як матері, на повному утриманні якої знаходиться їх спільна з відповідачем дитина, вважає, що спірне майно підлягає поділу між сторонами у спів розмірі: позивачу - 2/3, відповідачу - 1/3.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження ступені готовності будинку, а отже не можливо визначити окремі частини, що підлягають виділу.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_4 прийняв у власність житловий будинок, незакінчений будівництвом, літ. «Б-1», готовністю - 40 %, дозв. Р.в. № 1428 від 09.12.1997 року, напівпідвал незакінчений будівництвом літ. «ппд», готовністю - 29 %, дозв. Р.в. № 1428 від 09.12.1997 року на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2010 року.

Після розірвання сімейних стосунків, ОСОБА_3 просить поділити майно подружжя, а саме визнати за позивачем право власності на ідеальні 2/3 частини житлового будинку, незакінченого будівництвом, розташований: АДРЕСА_2.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

З аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Постановою Верховного Суду України по справі № 6-47цс16 від 07.09.2016 року визначено, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Підсумовуючи викладене, можливо зробити висновок, що визнати право спільної власності на об'єкт незавершеного будівництва, можливо лише за визначенням окремих частин, що підлягають виділу; в іншому випадку суд може визнати право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки будь-яких вимог крім визначення ідеальних часток кожного з подружжя у будинку незакінченого будівництвом заявлено не було, а заявлені вимоги не можна вважати обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов висновку, який ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В.Кісь

О.А.Кружиліна