УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Експо», товариства з обмеженою відповідальністю «Агробудконсалтинг» про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_7, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 7 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 1 жовтня 2012 року між нею та ПАТ «Златобанк» укладено договір банківського вкладу «Універсальний», згідно з яким вона внесла на рахунок 2 млн. доларів США строком до 4 жовтня 2013 року. 4 жовтня 2013 року вони уклали додаткову угоду та продовжили строк договору до 4 жовтня 2015 року. 13 лютого 2015 року в ПАТ «Златобанк» Національним банком України введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато процедуру ліквідації, у зв'язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було повідомлено про виплату вкладникам гарантованої суми у розмірі 200 тис. грн. У зв'язку з тим, що банком не повернуто їй суму вкладу (з вирахуванням 200 тис. грн), то вона набула статусу кредитора відповідно до положень ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», однак їй не виплачена повністю сума вкладу.

З урахуванням зазначеного позивач просила стягнути у відшкодування завданої їй шкоди у розмірі неповернутої суми вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 2 019 409,26 дол. США, що еквівалентно 50 889 113 грн 35 коп. з відповідачів як власників істотної участі ПАТ «Златобанк», що не вжили своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку на підставі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 7 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в особі представника - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), керуючись положеннями Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 1166 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів факту порушення відповідачами вимог законодавства (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 7 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик