УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 18 грудня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Міняйло І.П. та зареєстрований за реєстровим № 4026.

ОСОБА_2 зазначила, що на забезпечення повернення коштів, наданих ОСОБА_3. за вищевказаним договором позики, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено вищевказаний договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. На момент укладення вищезазначеного договору іпотеки у спірній квартирі була зареєстрована та фактично проживала з ОСОБА_3 її неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 під час укладення договору іпотеки надала нотаріусу завідомо підроблену довідку КП «Соснівська СУБ» ЧМР № 3292 від 10 грудня 2009 року, де були зазначені неправдиві відомості щодо того, що в зазначеній квартирі зареєстрована одна особа - ОСОБА_3, що суперечило дійсності. Таким чином, використовуючи вказану довідку, ОСОБА_3 заволоділа коштами ОСОБА_4 Вищевказані обставини були предметом розгляду кримінальної справи № 1-487/12, за результатами розгляду якої Соснівським районним судом м. Черкаси було винесено вирок від 01 квітня 2013 року, яким ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю засудженого.

Також ОСОБА_2 зазначила, що до укладення вищевказаних договорів позики та іпотеки, між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з яким остання взяла у неї в позику грошові кошти у сумі 15 тис. доларів США 25 травня 2008 року та 10 тис. доларів США 10 грудня 2008 року, про що написала розписку. Так, 20 березня 2013 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-3525/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за договором позики, було задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 15 тис.доларів США, відсотки за користування позикою у сумі 20 203,32 доларів США, а всього - 35 203,32 доларів США, що еквівалентно 281 380 грн 14 коп. Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 10 тис. доларів США, відсотки за користування позикою в сумі 26 700 доларів США, а всього - 35 700 доларів США, що еквівалентно 293 343 грн 10 коп. Проте відповідач до цього часу не виконала своїх зобов'язань перед позивачем, тому вважає, що передача спірної квартири, що є предметом іпотеки та належить ОСОБА_3, у власність іпотекодержателю ОСОБА_4 порушує права позивача як кредитора за вказаними зобов'язаннями. Посилаючись на ст. ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України, вважає, що має право оспорювати вищезазначений правочин, так як є заінтересованою особою в тому, щоб оскаржуваний іпотечний договір був визнаний недійсним, так як від цього залежить подальша можливість законної реалізації її права на отримання присудженої заборгованості за рішенням суду за рахунок вищевказаної квартири.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно зі змістом оскаржуваних судових рішень, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2013 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та зняття з реєстрації, позов задоволено; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1; знято з реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_6 за вказаною адресою; вирішено питання про судові витрати.

На вказане рішення ОСОБА_2 подавала апеляційну скаргу, яка була повернута їй ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2013 року, провадження у справі закрито з підстав того, що зі змісту апеляційної скарги не вбачалося обставин, які б свідчили про те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2013 року вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_2, не встановлено як саме вказане рішення порушує її права та інтереси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2013 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2013 року залишено без змін.

Установлено, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку за договором від 18 грудня 2009 року, який позивач ОСОБА_2 просить визнати недійсним, перейшло від іпотекодавця ОСОБА_3 до іпотекодержателя ОСОБА_4, у зв'язку з чим суд правильно вважав, що відповідно до п. 18 договору та ст. 17 Закону України «Про іпотеку» цей договір припинив свою дію.

Крім того, суд правильно виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність її прав на вказану квартиру, у зв'язку з укладанням між нею та ОСОБА_3 договорів позики та оспорювання або невизнання цього права відповідачами. При цьому суд належно оцінив ту обставину, що вказане нерухоме майно на користь ОСОБА_2 як іпотека (наступна черга) не зареєстровано, рішення суду з приводу звернення стягнення на вказану квартиру на користь позивача відсутнє.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки, враховуючи також, що судове рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за договорами позики виконується відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», при цьому в першу чергу за виконавчим документами стягнення звертається на грошові кошти та інше рухоме майно боржника, з урахуванням черговості та вимог інших кредиторів.

Розглядаючи указаний позов, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, достатньо повно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, що вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ст. ст. 213-215, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, при цьому заявник зазначає, що вона є заінтересованою особою і згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України має охоронюваний законом інтерес у тому, щоб оскаржити іпотечний договір, проте ці доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій по суті вирішення заявлених позовних вимог, які їх обґрунтовано спростували, пославшись на наявні у справі докази, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень.

За встановлених судом обставин справи, безпідставними є доводи касаційної скарги із посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, щодо недійсності і наслідків недійсності договору (реституції).

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак