Справа №478/2362/16-ц 21.07.2017 21.07.2017 21.07.2017
Справа №478/2362/16-ц
Провадження № 22ц/784/1621/17 Головуючий у 1-ї інстанції Сябренко І.П.
Категорія 23 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

21 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Лептугою С.С.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Ватутіна»

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 7 червня 2017 року

за позовом

ОСОБА_3

до ТОВ «Ватутіна»,

про визнання недійсним договору оренди,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Ватутіна» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 8,56 га, розташована на території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, яку вона передала в оренду ПП «Агротех» на строк з 10 червня 2013 року по 31 грудня 2017 рік.

В період з 10 квітня 2016 року по 1 липня 2016 року вона знаходилася на території Російської Федерації, де тимчасово працювала. Повернувшись, вона дізналася про масову реєстрацію договорів оренди з відповідачем без згоди орендодавців.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданою державним реєстратором Казанківського районного управління юстиції, їй стало відомо про укладання 6 травня 2016 року між нею та ТОВ «Ватутіна» договору оренди строком дії на десять років, а саме до 30 квітня 2026 року. Проте, спірний договір, укладений з ТОВ «Ватутіна» вона не підписувала.

Посилаючись на те, що договір укладений від її імені з порушенням вимог частини 1-3 статті 203 ЦК України, позивачка просила визнати його недійсним.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 7 червня 2017 року позов ОСОБА_3 до ТОВ «Ватутіна» задоволено, ухвалено про визнання договору оренди землі, укладеного 6 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Ватутіна» недійсним. Також стягнуто з ТОВ «Ватутіна» на користь ОСОБА_3 1451 грн. 68 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ватутіна», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням ним норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову до ТОВ «Ватутіна» відмовити, так як договір був підписаний позивачкою, а прийнятий судом до уваги висновок почеркознавчої експертизи є неналежним та недопустимим доказом, у зв'язку із її призначенням невідповідній установі та направлення для проведення експертизи документів у порушення встановленої процедури.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов до ТОВ «Ватутіна» про визнання договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено факт недійсності правочину, оскільки договір нею особисто не підписано.

З такими висновками суду першій інстанції слід погодитися, так як вони відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК ).

Статтею 14 Закону «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина 2 статті 207 ЦК).

Згідно з ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому кодексу та іншим актам цивільного законодавства, невідповідністю волевиявлення внутрішній волі його учасника, не спрямованістю на реальне настання правових наслідків

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 8,56 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6).

10 червня 2013 року між ПП «Агротех» (орендарем) і позивачкою ОСОБА_3 (орендодавець) підписано договір оренди належної їй земельної ділянки площею 8,56 га строком на 10 років до 31 грудня 2017 року (а.с.7-9). Дані про реєстрацію цього договору 27 липня 2013 року внесено відповідним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №1864087 (а.с.16).

Пунктами 36 і 37 цього договору оренди передбачено підстави припинення його дії, зокрема за взаємною згодою сторін до закінчення строку. Підстави для одностороннього припинення дії договору оренди відсутні.

Згідно матеріалів реєстраційної справи приватного нотаріусу та угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 25 квітня 2016 року вбачається, що сторони прийшли до взаємної згоди щодо розірвання договору оренди спірної земельної ділянки (а.с.45, 46, 47). Ці дані про припиненні права оренди внесені приватним нотаріусом на підставі заяви представника ПП «Агротех» до відповідного Реєстру.

Одночасно, приватному нотаріусу представником ТОВ «Ватутіна», який був і представником ПП «Агротех», що вносив дані про припинення права оренди, надана заява про реєстрацію нового права оренди на підставі укладеного 6 травня 2016 року між ТОВ «Ватутіна» (орендарем) і від імені ОСОБА_3 (орендодавець) договору оренди належної їй земельної ділянки площею 8,56 га строком на 10 років до 30 квітня 2026 року. Реєстрація цього договору здійснена приватним нотаріусом 11 травня 2016 року.

Згідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин 3 і 4 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинятися у формі, встановленої законом для цього виду правочинів.

Як убачається з висновку судової почеркознавчої експертизи № 147 від 11 травня 2017 року підпис від імені орендодавця у договорі оренди від 6 травня 2016 року виконана не позивачкою ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.155-158).

За таких обставин не можна вважати, що договір оренди землі укладений 6 травня 2016 року відповідав волі орендодавця та вимогам закону.

Посилання представника відповідача на складання висновку особою, що не має права за регіональністю проводити експертизи, не може бути прийнято до уваги, так як зазначене спростовується матеріалами справи та наявністю у експерту та державної експертної установи право на проведення такого виду досліджень.

Порядок призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи, як різновиду криміналістичної експертизи, врегульовано Законом «Про судову експертизу» (стаття 7), Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом МЮУ №53/5 від 8 жовтня 1998 року з наступними змінами (пункт 3.5 та інші) та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими наказом МЮУ від 8 жовтня 1998 року №53/5 в редакції від 26 грудня 2012 року (розділ 1 Криміналістичні експертизи).

Повноваження експерта та умови здійснення ним судово-експертної діяльності, поряд з іншим, передбачені Інструкцією про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, затвердженою наказом МЮУ №3505/5 від 12 грудня 2011 року (пункт 1 розділу ІІІ).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що почеркознавча експертиза може проводитись виключно експертами державних спеціалізованих установ, а експертне дослідження рукописних записів та підписів здійснюється на підставі оригіналів документів.

Таким чином, висновок експерта від 11 травня 2017 року зроблений особою, що має право на проведення експертизи, відповідно до вищезазначених вимог закону, та ґрунтується на дослідженні одного із екземплярів оригіналу договору, що був наданий відповідачем нотаріусу.

Тому, давши належну оцінку наявним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що є підстави для визнання недійсним договору оренди землі і тому обґрунтовано задовольнив позов до ТОВ «Ватутіна» за цими вимогами.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду відносно наявності підстав для визнання договору оренди недійсним.

Враховуючи викладене та виходячи з меж апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення в цій частині не має.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 7 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді