АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/5058/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1086/К/17 суддя Папарига В.А.
Категорія № 26 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача: Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що протягом тривалого часу працювала на різних посадах відповідача в умовах гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів у ПАТ «ПівдГЗК», що стало причиною виникнення у неї професійного захворювання, у звязку із чим вона втратила 60% працездатності та отримала третю групу інвалідності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. Просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 261 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням 35000 грн. без урахування податків та обовязкових платежів.В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом не взято до уваги, що позивач свідомо тривалий час працював в умовах небезпечних факторів на виробництві, що вплинуло на стан його здоровя та позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди.

Крім того, вважає, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу, розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача на різних посадах більше 27 років, в останній час на посаді машиніста крана дробильно транспортного комплексу, що підтверджується записами трудової книжки (а.с. 10-11).

03 березня 2015 року рішенням ЛЕК Українського НДІ промислової медицини позивачу встановлене професійне захворювання: 1)вібраційна хвороба другого ступеня від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого-другого ст.), деформуючим остеоартрозом з періартрозами ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого ст.); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першого ст.) ЛН першого ст., які за результатами розслідування були визнанні професійними захворюваннями ( а.с. 20-21).

Висновком МСЕК від 23.06.2015 року позивачу ОСОБА_1 з 02.06.2015 року первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 % (у тому числі 50% за вібраційною хворобою та 10% за ХОЗЛ) та 3 групу інвалідності, з повторним переоглядом 01.06.2016 року( а.с.5).

Повторним висновком МСЕК від 24.05.2016 року встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60% (у тому числі 50% за вібраційною хворобою та 10% за ХОЗЛ) та з 01.06.2016 року встановлено безстроково 3 групу інвалідності ( а.с.6).

В акті розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання від 08.04.2015 року, встановлено причину отримання професійного захворювання: працюючи машиністом крана та машиністом конвеєра збагачувальної фабрики на підприємстві відповідача ОСОБА_1, внаслідок недосконалості робочого місця, виконувала роботи, повязані з впливом вібрації та пилу рівень яких перевищував нормативні показники. (а.с. 3-4)

Пунктом 19 зазначеного акту визначено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж більше 27 років в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо (а.с. 3-4).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_4 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Доводи представника відповідача з приводу відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди, суд не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

ОСОБА_4 розслідування причин хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08.04.2015 року причиною виникнення у позивача професійних захворювань було визнано перевищення на робочих місцях, на яких вона працювала в різні роки, загальної вібрації та пилу у повітрі робочої зони, рівень яких перевищував гранично - допустимі нормативні показники.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 08.04.2015 року, причиною професійного захворювання позивача є стаж роботи 26 років 3 місяця в умовах вібрації та 27 років 8 місяців в умовах пилу, тобто в умовах шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ПівдГЗК» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПАТ «ПівдГЗК».

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя професійним захворюванням ОСОБА_1 повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з червня 2015 року, тобто з моменту встановлення їй вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «ПівдГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач змушена проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в неї встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє її вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на п. 19 ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.04.2015 року, як відсутність вини ПАТ «ПівдГЗК» та посилання відповідача про усвідомлення позивачем шкідливих і небезпечних умов виробничих факторів на її робочому місці, не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_1 який згідно висновку МСЕК первинно становить 60 %, з урахуванням конкретних обставин по справі, повязаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: