Справа № 452/468/17
Провадження № 4-с/452/6/2017
УХВАЛА

іменем України

06 червня 2017 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

державного виконавця Звір І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на постанову головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» (далі ПАТ «ВіЕйБіБанк») 24 лютого 2017 року звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі Самбірського МРВ ДВС) ОСОБА_2 щодо винесення нею постанови від 30 грудня 2016 року про повернення стягувачу виконавчого документа з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 квітня 2014 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 21 235,84 грн., державного мита в розмірі 212,34 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн.

У обґрунтування своєї скарги заявник посилався на те, що головним державним виконавцем Звір І.М. неправомірно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що не виявлено майна боржника, на яке може бути звернуте стягнення, така постанова грубо порушує норми Конституції України, а крім цього, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, у подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Проте, державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів.

Представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності та у її підтримання посилався на обставини, викладені у скарзі.

Головний державний виконавець Самбірського МРВ ДВС ОСОБА_2 скаргу заперечила, посилаючись на те, що нею 7 червня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа та боржнику встановлено строк до 14 червня 2016 року добровільно виконати рішення і в подальшому під час його виконання нею вчиненні всі дії щодо його примусового виконання, зроблені відповідні запити щодо встановлення майна, однак такого майна не встановлено, крім цього місце перебування боржника невідоме.

Заслухавши пояснення головного державного виконавця, зясувавши всі обставини скарги та перевіривши її доказами, суд дійшов висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із постанови про відкриття виконавчого провадження відомо, що 7 червня 2016 року за заявою стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» головним державним виконавцем Самбірського МРВ ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 452/3057/13-ц, виданого 18 квітня 2014 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 21 235,84 грн., стягнення державного мита в розмірі 212,34 грн. і витрат на ІТЗ у розмірі 120,00 грн. та боржнику встановлено строк до 14 червня 2016 року добровільно виконати рішення (матеріали виконавчого провадження).

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції, що була чинною на час відкриття вказаного виконавчого провадження, у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Статтею 31 цього Закону було встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, із матеріалів виконавчого провадження видно, що така постанова боржникам не надсилалася, оскільки відсутній супровідний лист, а також повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено,своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 10) і п. 11) ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи, викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції.

У матеріалах виконавчого провадження наявний виклик державного виконавця від 7 червня 2016 року, однак також не відомо про його вручення.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону боржник зобовязаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно зявлятися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Із акта від 21 грудня 2016 року відомо, що головним державним виконавцем Звір І.М. при примусовому виконанні зазначеного виконавчого листа, з участю понятих встановлено, що у результаті проведених виконавчих дій зясовано, що в боржника відсутнє майно для реалізації в рахунок погашення боргу, що підтверджується довідками з реєструючих органів. По місцю проживання боржника майно, яке б належало йому відсутнє.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи Національної поліції, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 38 вказаного Закону виконавче провадження може бути зупинене, зокрема, у разі оголошення розшуку боржника - фізичної особи та згідно ч. 2 ст. 39 цього Закону виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених: пунктами 2-5 частини першої статті 38 цього Закону, - до закінчення строку дії зазначених обставин.

Однак, головний державний виконавець питання про розшук боржника не порушувала, хоча повідомила, що місце його проживання не відоме, що свідчить про те, що нею не вчиненні всі дії під час примусового виконання виконавчого листа.

Згідно п. 2) ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Із постанови головного державного виконавця від 28 грудня 2016 року вбачається, що, згідно відповідей із реєструючи органів та акту державного виконавця ліквідного майна яке б підлягало реалізації в рахунок погашення боргу у боржника не виявлено, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист № 452/3057/13-ц, виданий 18.04.2014 Самбірським міськрайонним судом Львівської області повернуто стягувачеві.

Згідно п. 6 і 7 прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404 рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Тобто, як Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, так і Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404 передбачено розшук боржника, однак головний державний під час примусового виконання вказаного виконавчого листа, вжив не всі дії, які передбачені вказаними Законами, а передчасно виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві у звязку із відсутністю майна боржника.

Керуючись ст. ст. 208- 210, 383-385 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 30 грудня 2016 року про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого 18 квітня 2014 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 21 235,84 грн., державного мита в розмірі 212,34 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн.

Зобовязати головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали відновити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа та про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, без участі яких було постановлено ухвалу і вони її оскаржують, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя