Справа № 452/726/17
Провадження № 4-с/452/9/2017
УХВАЛА

іменем України

13 червня 2017 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

представника заявника ОСОБА_1,

боржника ОСОБА_2,

головного державного виконавця Співака Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» на постанову головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження,

встановив:

Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» (далі ДТГО «Львівська залізниця») 22 березня 2017 року звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі Самбірського МРВ ДВС) ОСОБА_3 щодо винесення ним 19 вересня 2016 року постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 24 квітня 2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», згідно державного акта на право постійного користування землею, а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах 69 км + 123 м перегону Самбір-Ваньовичі шляхом демонтажу незаконно спорудженого ним цегляного гаража, площею 78,85 кв.м.

У обґрунтування своєї скарги заявник посилався на те, що 15 травня 2015 року державним виконавцем Самбірського МРВ ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47549012 і 15 березня 2017 року заявнику з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень стало відомо, що 19 вересня 2016 року головним державним виконавцем Самбірського МРВ ДВС ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку ДТГО не було надіслано.

Згідно вказаної постанови державним виконавцем встановлено, що виконати рішення без участі боржника неможливо, а тому виконавче провадження підлягає закінченню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент винесення даної постанови, але головним державним виконавцем Співаком Р.Б. не дотримано вимог ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, внесення подання(повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

Під час розгляду скарги представник заявника у її підтримання посилалася на обставини, викладені у скарзі.

Головний державний виконавець Самбірського МРВ ГТУЮ у Львівській області Співак Р.Б. заперечував проти задоволення скарги посилаючись на те, що ним вчинені всі дії щодо виконання вказаного виконавчого листа, які передбачені чинним законодавством.

Боржник ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що викликів від державного виконавця для виконання вказаного рішення суду не було, тому йому не було відомо про таке виконання. Гараж ним було побудовано зі згоди адміністрації дистанції колії, так як він працював на залізниці, після чого він, боржник виготовив технічний паспорт. Виконати вказане рішення суду неможливо, оскільки його гараж знаходиться серед інших гаражів, власник одного з яких має правовстановлюючі документи на нього, а тому знесення його гаража пошкодить існуючу конструкцію інших гаражів.

Вислухавши пояснення заявника, головного державного виконавця, боржника, зясувавши всі обставини скарги та перевіривши її доказами, суд дійшов висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно ч. 2 до ст. 384 вказаного Кодексу скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Із постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що 15.05.2015 за заявою стягувача ДТГО «Львівська залізниця» головним державним виконавцем Самбірського МРВ ГТУЮ у Львівській області Співаком Р.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/452/139/2015, виданого 24.04.2015 Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» згідно державного акта на право постійного користуванні землею серії 1 ЛЕ № 003441, а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах 69 км + 123,2 м перегону Самбір-Ваньовичі (ліва сторона по ходу кілометрів), шляхом демонтажу незаконно спорудженого ним цегляного гаража площею 78,85 кв. м. та боржнику ОСОБА_2 встановлено строк до 22.05.2015 для самостійного виконання рішення суду (а.с. 6-7).

Із постанови про закінчення виконавчого провадження відомо, що 19 вересня 2016 року головним держаним виконавцем Самбірського МРВ ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі п. 11) ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон України «Про виконавче провадження» 1999 року) у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови, з посиланням на те, що державним виконавцем вжито всіх заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання вказаного рішення суду. За невиконання рішення суду на боржника накладено штраф відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» та скеровано до Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області повідомлення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за злісне ухилення від виконання рішення суду за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, однак виконати рішення суду без участі боржника неможливо (а. с. 4-5)

Згідно ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобовязує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше пяти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Визнаючи оскаржувану постанову, винесену головним держаним виконавцем Самбірського МРВ ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 неправомірною, суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 129 та ст. 1291 Конституції України однією із основних засад судочинства є обовязковість судового рішення.Судове рішення є обовязковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів і згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Так як згідно ст. 11 вказаного Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Із оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем вживалися дії та заходи щодо примусового виконання зазначеного виконавчого листа, передбачені ст.ст. 75 та 89 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року.

Однак, дії державного виконавця та прийняті ним рішення не свідчать про те, що заходи примусового виконання рішення суду вжиті в повному обсязі.

Так, статтею 75 цього Закону встановлені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії.

Із постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що боржнику ОСОБА_2 встановлено строк до 22 травня 2015 року добровільно виконати вимоги виконавчого документа, вказана постанова ОСОБА_2 надсилалася, однак, із матеріалів виконавчого провадження не видно, що вказана постанова була йому вручена.

Із акта державного виконавця відомо, що державним виконавцем Співаком Р.Б. встановлено, що рішення суду боржником в добровільному порядку не виконано, перешкоди у користуванні земельною ділянкою не усунуто.

Із постанов про накладення штрафу та стягнення з боржника виконавчого збору від 25 травня 2015 року відомо, що на боржника ОСОБА_2 за невиконання рішення суду старшим державним виконавцем Співаком Р.Б. накладено штраф у розмірі 340,00 грн., та стягнуто виконавчий збір у розмірі 1020,00 грн., вказані постанови надсилалися ОСОБА_2, але відомостей про те, що такі йому вручені, немає.

2 червня 2015 року державним виконавцем Співаком Р.С. за невиконання рішення суду винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 680,00 грн., яка також надсилалася ОСОБА_2, однак відомості про її вручення боржнику відсутні.

Також із повідомлення від 18 червня 2015 року про внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення за злісне ухилення від виконання рішення суду за ознаками, передбаченими ч.1 ст. 382 КК України, щодо ОСОБА_2 та відповіді Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області вбачається, що 18 червня 2015 року до відділу поступило письмове повідомлення державного виконавця Співака Р.Б. про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання рішення суду і 19 червня 2015 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄДРСР за № 0000671 щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, і 31 липня 2015 року, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, вказане кримінальне провадження закрито.

Із запитів та відповідей відомо, що на виконання вимог ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року державним виконавцем Співаком Р.С. 15 червня 2015 року та 22 вересня 2015 року надсилалися запити до ШРБУ-88, ЖЕК № 1, ЖЕК № 2, СКП «Обєднане», ВАТ «Самбірбуд», МКП «Будмонтаж» та ТзОВ «Шлях» щодо повідомлення ними про здійснення організації виконання робіт відносно демонтажу гаража та надання кошторису за надані послуги, однак отримано відповіді, що на даний час немає можливості проводити роботи, зазначені у листах.

Крім того, із повідомлення державного виконавця Співака Р.Б., відповіді ДТГО «Львівська залізниця» від 8 вересня 2015 року та акту державного виконавця від 10.11.2015 вбачається, що ДТГО "Львівська залізниця" дала згоду у наданні техніки та робітників для примусового виконання рішення суду, але виконати рішення суду було не можливо, оскільки відсутні робітники та техніка, які б мали виконувати роботи по демонтажу незаконно спорудженого цегляного гаража.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що державний виконавець Співак Р.Б. вірно керувався правилами ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, так як примусове виконання за вказаним виконавчим листом може бути проведено без участі боржника і тому державний виконавець організовував виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, але у наступному допустив ряд порушень.

Так, із зазначеного виконавчого листа вбачається, що боржника ОСОБА_2 зобовязано демонтувати незаконно споруджений ним цегляний гараж, площею 78,85 кв.м, а із наданого боржником технічного паспорта відомо, що площа гаража становить 28,6 кв. м.

Також, прийнявши рішення про примусове знесення гаража без участі боржника, державним виконавцем не було встановлено, який саме гараж підлягає знесенню, так споруджений ОСОБА_2 гараж розташований в блоці інших гаражів.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Також, згідно ст. 34 цього Закону у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення відповідного рішення.

У той же час, державний виконавець Співак Р.Б., призначивши один раз виконання рішення суду про знесення гаража і не зясувавши причину ненадання стягувачем робітників та техніки, які б мали виконувати роботи по демонтажу гаража, не вчиняючи жодних виконавчих дій протягом року часу, 19 вересня 2016 року виніс на підставі ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження, винесена головним держаним виконавцем Самбірського МРВ ДВС ОСОБА_3, порушила законні права та інтереси стягувача ДТГО «Львівська залізниця».

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 389 цього Кодексу встановлено, що про виконання ухвали відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Керуючись ст. ст. 208-210, 383-385 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 щодо винесення ним 19 вересня 2016 року постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 24 квітня 2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», згідно державного акта на право постійного користування землею, а саме звільнити самовільну зайняту земельну ділянку в межах 69 км + 123, 2 м перегону Самбір-Ваньовичі, шляхом демонтажу незаконно спорудженого ним цегляного гаражу, площею 78,85 кв. м.

Зобовязати головного державного виконавця Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали відновити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа та про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя