Справа № 203/3717/16-ц
Провадження № 2/0203/156/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог - ПАТ «Кредобанк», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову з урахуванням змін та доповнень зазначено, 12 квітня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів позивачки та відповідача. Винним в даному ДТП було визнано відповідача ОСОБА_3 Вартість матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля в загальному розмірі склала 373 113,37 грн. Страховою компанією відповідача було виплачено позивачці 100 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Позивачка просить суд стягнути Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь різницю вартості матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в розмірі 273 113,37 грн., збитки витрачені на проведення експертного дослідження автотоварознавця в розмірі 1 300 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., та витрати по сплаті судового збору (а.с. а.с. 2-5, 89-93, 119-123).

Представник позивачки в судових засіданнях просив задовольнити вимоги позову в повному обсязі. Вказував, що позивачка має право вимоги, як власник автомобіля за завдану її майну шкоду. Доводи відповідача щодо відсутності належних доказів його вини є надуманими, оскільки постановою була встановлена вина відповідача в даному ДТП. Розмір шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Позивачка в судових засіданнях з доводами захисника погоджувалася, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду вказував, що він не несе відповідальність за завдану матеріальну та моральну шкоду при ДТП, оскільки перебував на службі на посаді інспектора патрульної поліції, вказував, що не тільки в його діях були порушення ПДР, а й і в діях водія який керував автомобілем «Шкода». Позивачка не надала належних доказів наявності вини лише в його діях. Звертав увагу, що позивачка не була учасником ДТП, а тому йому не зрозумілі доводи позовної заяви. Вказував, що розмір шкоди значно завищений й не відповідає вартості автомобіля згідно договорам застави та кредитного договору, за цих обставин просив відмовити в задоволенні позову (а.с.82-85). Для розгляду справи по суті відповідач не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представники Департаменту патрульної поліції в ході розгляду справи вказували, що розмір матеріальної та моральної шкоди є не обґрунтованим, висновок експерта щодо розміру шкоди був складений без участі їх представника, відомості в ньому щодо розміру шкоди значно завищені. Просили врахувати при визначенні розміру збитків, які повинен нести відповідач, що не тільки їх працівник порушив ПДР, що призвело до настання ДТП, а й і в діях іншого водія ОСОБА_4 також були порушення ПДР. Також звертали увагу, що позивачка не була учасником пригоди (а.с.105-108). Для розгляду справи по суті представник відповідача не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідачем також було подане клопотання про призначення по справі судової авто товарознавчої експертизи (а.с.103-104).

Представник Державної казначейської служби України в судові засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник ПАТ «Кредобанк» в судові засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Від ПАТ «Кредобанк» через канцелярію суду надійшов відзив на позовну уточнену заяву, в якому зазначено, що банк вважає вимоги законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с.130).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2016 року у справі № 203/1945/16-п, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 6). Постанова 17 травня 2016 року набрала законної сили (а.с.6 нв зв).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вказаною вище постановою встановлено, що 06 квітня 2016 року близько 18 год. 05 хв. у м. Дніпропетровську на Амурському мості в районі електроопори № 93, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Тойота Пріус» днз НОМЕР_2, рухаючись з ввімкненою звуковою та світловою сигналізацією, виконував розворот на мосту, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода» днз НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4, який слідував у зустрічному напрямку. Після зіткнення автомобіль марки «Шкода» в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу і скоїв зіткнення з автомобілем «Мітцубісі», під керуванням водія ОСОБА_6 Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 3.1, 10.1, 10.7(б) Правил дорожнього руху України, спричинивши механічні пошкодження зазначеним автомобілям.

Право власності на автомобіль «Mitsubishi», днз НОМЕР_4 зареєстроване за ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7).

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Оскільки позивачка є власницею пошкодженого автомобіля «Мітцубісі» при вищевказаній ДТП, то вона має право вимоги на відшкодування завданої шкоди її майну.

Посилання на те, що не лише в діях ОСОБА_3 є порушення ПДР, що призвели до настання ДТП суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи № 203/1945/16-п вказані обставини не встановлювались. Постанови у справі про адміністративне правопорушення про порушення водієм автомобіля «Шкода» днз НОМЕР_5 ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, що призвело до настання ДТП до справи не надано, будь-які інших доказів порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, що призвело до настання вищевказаної ДТП до справи не надано.

Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року по даній справі була призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с.142-143). Від судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшло повідомленням № 18/12.2-74 від 15 травня 2017 року про неможливість проведення експертизи через відсутність у експерта об'єктів дослідження, необхідних для проведення дорученої експертизи, а також у зв'язку з ненадходженням оплати за проведення експертизи (а.с.147-148). В судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що не надали транспортний засіб для огляду, оскільки до них не надходила відповідна вимога, вони від надання автомобіля експерту не відмовляються.

Враховуючи, що проведення експертизи не оплачено стороною, яка просила про її проведення суд вважає, що розгляд справи може бути завершено за наявними в ній доказами.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 3750 від 06 травня 2016 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Mitsubishi», днз НОМЕР_4, вин код НОМЕР_6, пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 366 356,97 грн. (а.с. 13-43). Вартість проведення експертизи згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 3750 від 26 квітня 2016 року склала 1 300 грн. (а.с. 42).

Відповідно до рахунку на оплату № 464 від 08 серпня 2016 року вартість проведення робіт з дефектування пошкоджень та зберігання мого пошкодженого автомобілю на паркінгу ТОВ «Ніко-Дніпро» склала 6 756,40 грн. (а.с.57).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Позивач скориставшись своїм правом звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує, у встановленому законом порядку, оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страховою компанією відповідача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» була виплачена ОСОБА_1 страхова виплата в промірі 100 000 грн. (а.с.44-45), що не заперечувалось сторонами в ході розгляду справи.

Оскільки вартість матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП є значно вищою ніж страхова виплата, позивач просить стягнути різницю з відповідача.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на пред'явлення вимоги до відповідача про відшкодування різниці шкоди завданою внаслідок ДТП, як з винної особи.

Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

При розгляді справи сторони не заперечували проти того, що ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП працював на посаді рядового поліції Департаменту патрульної поліції де під час виконання своїх трудових обов'язків, керуючи автомобілем допустив зіткнення, внаслідок якого був пошкоджений автомобіль належний позивачці (а.с. 79). За таких обставин позивачка має право на пред'явлення вимоги до Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, як до органу діями працівника якого їй було завдано шкоду.

Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» (із наступними змінами та доповненнями), держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в України застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Відповідно до п. 8 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначеними бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

06 лютого 2013 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845», яка прийнята в зв'язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» у відповідність із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до п. 41 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок злочину.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Отже, відшкодування громадянинові шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові суми відшкодовуються Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Таким чином, оскільки вартість понесених позивачем матеріальних збитків з урахуванням проведення робіт з дефектування автомобіля в загальному розмірі склала 373 113,37 грн., враховуючи суму в розмірі 100 000 грн. яка була виплачена страховою в рахунок відшкодування матеріального збитку, суд приходить до висновку про необхідність стягнення в судовому порядку з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та сумою матеріальної шкоди, завданої діями відповідача, яка становить 273 113,37 грн., а також витрати з проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 300 грн.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України серед способів захисту цивільних прав визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода може відшкодовуватись грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана, з розміром цього відшкодування.

Суд вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої було істотно пошкоджено транспортний засіб позивачки, вона була позбавлена можливості ним користуватись, змушена пересуватись з використанням громадського транспорту і таксі, що спричинило зміну звичного способу її життя.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості суд вважає визначити розмір моральної шкоди в сумі 2 000 грн.

Згідно роз'яснень, наведених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки ч.3 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» передбачає відшкодування відповідно до закону шкоду, завдану фізичній особі поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень, і не містить вказівки на те, що це положення стосується лише матеріальної шкоди, суд виходить з того, що моральна шкоди, як різновид шкоди, заподіяної громадянину, підлягає відшкодуванню в тому самому порядку.

Отже, відшкодування громадянинові моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові суми відшкодовуються Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

За цих обставин суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди понесеної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2 000 грн.

В решті стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв'язку із необґрунтованістю стягнення саме такого розміру моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦК України, враховуючи повне задоволення вимог майнового характеру та часткове задоволення вимог немайнового характеру, суд вважає за необхідне з огляду на вказані вище положення закону стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України понесенні позивачкою витрати по сплаті судового збору (а.с. а.с. 1, 62) в розмірі 3019,73 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.16, 22-23, 511, 636, 1172, 1187, 1194 ЦК України, п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.19 Закону України «Про національну поліцію», п. 8 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст.48 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 12 квітня 2016 року, 273 113 грн. 37 коп., на відшкодування витрат з проведення автотоварознавчого дослідження - 1 300 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 2 000 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 019 грн. 73 коп., а разом 279 433 (Двісті сімдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять три) грн. 10 коп.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 14.07.2017.

Суддя С.В. Єдаменко