Справа № 462/1499/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Ящук К.В.

за участю представника відповідачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Приватбанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

ПАТ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом , у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість у розмірі 7055,47 дол. США, що за курсом 27,02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.02.2017 року складає 190638,80 грн. станом на 21.02.2017 р. за кредитним договором № 221818-CRED від 15.04.2008 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 221818-CRED, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 10000 дол. США на термін до 14.04.2010 р., а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановлені кредитним договором. Позивач виконав свої зобовязання, надавши позичальнику кредит у вказаному розмірі. Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання порушив, а саме не здійснював погашення заборгованості. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, ОСОБА_3 не сплатив кредит, а ОСОБА_4 як поручитель, не забезпечила погашення такого, тому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, покликаючись на викладене у письмовому відгуку на позов. Додатково вказав, що 15.11.2010 р. Залізничним районним судом м. Львова прийнято рішення про стягнення із відповідачів 8001, 85 доларів США за кредитним договором № 221818-cred від 15.04.2008 р. Крім цього, вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просить відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 15.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 221818-CRED, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 10000 дол. США на термін до 14.04.2010 р., а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15.11.2010 р.з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто солідарно 8001, 85 доларів США за кредитним договором № 221818-cred від 15.04.2008 р.

Як вбачається із змісту долученої до матеріалів справи копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.09.2012 р. ВП № 32524044, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1493/2010 виданого 20.01.2011 р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 8001, 85 доларів США боргу закінчено у звязку із сплатою боржником боргу в повному обсязі/а.с.47/

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що сума боргу за кредитним договором № 221818-cred від 15.04.2008 р. сплачена відповідачем за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15.11.2010 р.

Суд не бере до уваги наявний матеріалах справи розрахунок заборгованості станом 21.02.2017р., оскільки у ньому відсутні розрахункові дані, починаючи з серпня 2013р. по лютий 2017р., що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування суми заборгованості.

Разом з тим, представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Згідно п. 1.4. кредитного договору № 221818-CRED від 15.04.2008 р. строк повного погашення кредиту 14.04.2010 р.

Відповідно до п.5.7 договору сторони збільшили строк позовної давності до 5 років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 у позивача виникло у 2015р., однак банк звернувся до суду з позовом 31.03.2017р., тобто з пропуском позовної давності.

Щодо позовної вимоги про стягнення із поручителя ОСОБА_4 заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання фізичною особою ОСОБА_3 своїх обов'язків за кредитною угодою № 212818-CRED від 15.04.2008 р.

Пунктом 11 цього договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

В пункті 12 договору сторони обумовили термін у 5 років, протягом якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові ВСУ у справі № 6-53цс14 частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягомшести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи те, що сторони не визначили строк дії договору поруки №1 від 15.04.2008р., тому до вимоги про стягнення з поручителя заборгованості слід застосовувати норму ч. 4 ст. 559 ЦК України. Аналізуючи докази у справі, суд дійшов висновку, що позивач не скористався своїм правом предявлення до поручителя вимоги про стягнення заборгованості протягом терміну, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому договір поруки припинився.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем пропущено строк звернення до суду, однак, позивачем також і не доведено суду про існування на даний час у відповідачів перед позивачем невиконаних зобовязань за кредитним договором № 221818-CRED від 15.04.2008 р., натомість суду надано докази про виконання у повному обємі відповідачами зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 221818-CRED від 15.04.2008 р. на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.11.2010 р.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.