Справа № 733/221/17 Провадження № 22-ц/795/1274/2017 Суддя у I інстанції Карапиш Т. В.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

29 червня 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.,

з участю секретарів судового засідання Бивалькевич Т.В., Шапко В.М.,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню доньку ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтував тим, що неповнолітніа донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Відповідач, яка є матірю ОСОБА_6Г, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітню дитину доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 липня 2007 року та до повноліття дитини, призначених рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2007 року.

Виконавчий лист № 2-665 від 13 серпня 2007 року, виданий Ічнянським районним судом Чернігівської області у цивільній справі № 2-665 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визнано таким, що втратив законну силу та відкликано. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначала, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам Сімейного кодексу України, адже, за правилом ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Вказує, що оскільки ОСОБА_5 проживає окремо від доньки, відсутні законні підстави для стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача.

Крім того, за доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що з моменту винесення рішення Ічнянським районним судом Чернігівської області від 13 серпня 2007 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів по липень 2013 року, неповнолітня ОСОБА_6 проживала разом з матірю та повністю перебувала на її утриманні, а позивач належним чином не виконував свої батьківські обовязки, аліменти на утримання дитини не сплачував, у звязку з чим, виникла заборгованість по виконавчому листу № 2-665 від 13.08.2007 року у сумі 47000 грн.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від матеріального утримання доньки, а тому, відповідно до положень ст. 180-183 СК України стягнув з неї на користь ОСОБА_5 аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття.

Одночасно судом було припинено стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 липня 2007 року та до повноліття дитини, призначених рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2007 року, виконавчий лист визнано таким, що втратив законну силу та відкликано.

Ухваливши зазначене рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, у зв»язку з чим його не можна визнати законним.

Рішення в частині припинення стягнення аліментів та визнання виконавчого листа таким, що втратив законну силу, його відкликання було вирішено з порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства, адже приписами ч.4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З позовної заяви ОСОБА_5 встановлено, що жодних позовних вимог з приводу припинення стягнення з нього аліментів за попереднім судовим рішенням або визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, позивачем перед судом поставлено не було, відповідно, суд, вирішуючи зазначені питання вийшов за межі заявлених позовних вимог, порушивши при цьому ст. 11 ЦПК України.

Положеннями ч.4 ст. 369 ЦПК України передбачено, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

За змістом наведеної норми процесуального закону, визнання виконавчого листа таким, що втратив законну силу, та його відкликання не передбачено, відтак судовий висновок з цього приводу суперечить процесуальному закону.

Що стосується питання вирішення судом першої інстанції безпосередньо спору з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, є ухваленими з порушенням норм матеріального права.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1995 року, який було розірвано у 2008 році, від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). Також сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно виконавчого листа № 2-665 від 13 серпня 2007 року, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2007 року і до їх повноліття.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області № 3-105 від 16.11.2015 року, неповнолітня ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Разом з нею за вищевказаною адресою зареєстровані: батько ОСОБА_5, сестра ОСОБА_8, племінник ОСОБА_9 (а.с. 8).

З довідки виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області № 3-615 від 15.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 дійсно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. За вищевказаною адресою також проживають її бабуся - ОСОБА_10 та племінник ОСОБА_9 (а.с. 48)

Із акту обстеження вбачається, що ОСОБА_6 фактично проживає з 2010 року в с. Власівка, вул. Генерала Мірошника, 37, Ічнянського району Чернігівської області, за місцем проживання бабусі, навчається в Парафіївській ОСОБА_11 ступенів (а.с.58).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області від 09.03.2016 року № 93, ОСОБА_5 не є зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_5, але фактично з 2009 року проживає ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.43).

Про фактичне проживання позивача ОСОБА_5 у Київській області , Баришівському районі у с. Перемога, по вул. Ядлівській, 7, свідчить листування державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області з приводу наявної заборгованості по сплаті аліментів (а.с.35)

Таким чином, з наявних у справі доказів встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 проживає разом з бабусею ОСОБА_10 за адресою: вул. Генерала Мірошника, 37, с. Власівка Ічнянського району, Чернігівської області, незважаючи на її реєстрацію за місцем реєстрації батька у с. Власівка по вул. Шевченка, 26. Позивач у даній справі ОСОБА_5 проживає окремо від дитини за іншою адресою: по вул. Ядлівська, 7, в с. Перемога Баришівського району, Київської області.

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до положень ч.2, 3 ст. 181 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки дитина не проживає з жодним з батьків, а фактично проживає з бабусею.

Оскільки, всупереч приписам ст. 180-182 СК України, судом першої інстанції було задоволено позов про стягнення аліментів за позовом батька, який не проживає разом з дитиною, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням ст. 213, 214 ЦПК України, воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 180-182, 192 СК України, ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні з апеляцій1ною скаргою в сумі 705 (сімсот пять) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: