Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, міського комунального підприємства «Основаніє» про визнання права користування жилим приміщенням та укладення договору найму жилого приміщення,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У 30 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Запорізької міської ради, міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» про визнання права користування жилим приміщенням та укладання договору найму жилого приміщення, який уточнив під час судового розгляду справи.

Посилався на те, що за рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 31 грудня 2001 року, на підставі розпорядження Орджонікідзевської районної адміністрації № 808 від 05 квітня 2002 року, його батькові ОСОБА_5 було надано ордер № 876 на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1. З того часу в однокімнатній квартирі мешкав він та уся його сім'я у складі: батька ОСОБА_5, матері ОСОБА_6, брата ОСОБА_7.

Під час сумісного проживання вказаними особами велось спільне господарство, був спільний бюджет, а також сплачувались послуги по обслуговуванню жилого приміщення. Він був єдиний, хто працював у родині, тому саме він сплачував за комунальні послуги, а також матеріально допомагав своєму брату ОСОБА_7, який постійно хворів.

Крім вказаної квартири, сім'я мала ще квартиру АДРЕСА_2, у якій з 1997 року були зареєстровані він та мати ОСОБА_8 Однак 19 липня 2012 року зазначена квартира була продана у зв'язку з виниклим тяжким матеріальним становищем, тому він був знятий з реєстраційного обліку вказаною адресою.

Хоча він фактично мешкав у спірній квартирі, сплачував за комунальні послуги у зв'язку з користуванням спірним жилим приміщенням, батько неодноразово пропонував йому зареєструватися у квартирі АДРЕСА_1, він за життя ОСОБА_5 так і не оформив реєстрацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат.

Посилаючись на викладене, вважає, що на підставі положень статті 64 ЖК України він набув право користування житлом, тому просив позов задовольнити. Визнати за право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. Зобов'язати Запорізьку міську раду та МКП «ОСНОВАНІЕ» укласти з ним договір найму вказаного житла.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2016 року позовні вимоги задоволено, визнано за ОСОБА_3 право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано міське комунальне підприємство «Основаніє» укласти з ОСОБА_4 договір найму жилого приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 довів факт проживання з 2009 року однією сім'єю з батьком ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1, тому як член сім'ї наймача,відповідно до статті 64 ЖК України, набув право користування вказаним житлом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено порушення його прав, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованим.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади міста в особі Запорізької міської ради та знаходиться на балансі Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ».

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5, ОСОБА_6 і братом ОСОБА_7

За рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 31 грудня 2001 року, на підставі розпорядження Орджонікідзевської районної адміністрації № 808 від 05 квітня 2002 року, батькові позивача - ОСОБА_5 на склад сім'ї з однієї особи було надано ордер № 876 на заселення однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5-6 ).

Позивач та його мати ОСОБА_8 проживали у приватизованій квартирі АДРЕСА_2, де ОСОБА_10. був зареєстрований з 04 грудня 1997 року і зберігав право користування житлом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, а 19 вересня 2011 року позивач продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2. 19 липня 2012 року його було знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а. с. 8-9,11).

Батько позивача - наймач спірної квартири ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Брат позивача ОСОБА_7, який проживав з батьком і був зареєстрований у спірній квартирі, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 10,12,77 ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_10 посилався на те, що з 2009 року він зі згоди батька ОСОБА_10 - наймача квартири АДРЕСА_1, вселилася до спірної квартири як член його сім'ї, де проживає до теперішнього часу. Батько не заперечував проти реєстрації його у квартирі, однак він не встиг оформити право користування через графік роботи та хворобу батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

За змістом статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Необхідними умовами для вселення в жиле приміщення інших осіб є дотримання порядку вселення та правил реєстрації, разом з тим, відсутність доказів про їх дотримання та письмової згоди хоча б одного з користувачів не узгоджуються із вимогами статей 64,65 ЖК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У частині 1 статті 106 ЖК України зазначено, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, які обставини мають бути з'ясовані судом, при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки не доведено дотримання при вселенні позивача до спірної квартири встановленого порядку та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживали з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова