АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3318/16-ц 22-ц/774/1228/К/17
Справа №182/3318/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1228/К/17 суддя Тихомиров І.В.
Категорія - 55 ( ІІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, 47 професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3,

представник відповідача 47 професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів - Безпалько Олег Петрович, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, 47 професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що вона працювала у 47 професійній пожежній частині Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з 12.03.1987 року та була звільнена із займаної посади 22.06.2015 року у зв'язку з виходом на пенсію, однак відповідач за час її роботи не проводив індексацію заробітної плати та при звільненні не провів виплату всіх належних їй сум.

Просила суд визнати порушення строків нарахування та виплати індексації заробітної плати неправомірним, стягнути з відповідача на її користь суму індексації заробітної плати за період з 2014 року по 2015 рік у розмірі 3 985,29 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 32 625,48 грн. по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року в позові ОСОБА_2 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів задоволено частково.

Стягнуто з 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої індексації заробітної плати в розмірі 3 088,20 грн.

В інший частині в позові відмовлено.

Стягнуто з 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог до 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів про стягнення середнього заробітку та ухвалення нового рішення про задоволення цих позовних вимог, а саме: стягнення на її користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32 625,48 грн. по день прийняття рішення судом, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, суд не врахував, що індексація заробітної плати включається до складу додаткової заробітної плати, а тому при затримці виплати цих сум має застосовуватися ст. 117 КЗпП України.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі, кожен окремо, зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача 47 професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів - Безпалька О.П., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у період з 12.03.1987 року по 22.06.2015 року працювала на різних посадах у 47 професійній пожежній частині Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів.

22 червня 2015 року позивач звільнена із займаної посади за власною ініціативою на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.31).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що 22 червня 2015 року, в день її звільнення з роботи, відповідачем не було проведено з нею повний розрахунок належних при звільненні сум, а саме, в порушення ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», не було виплачено індексацію заробітної плати з квітня 2014 року по червень 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ніколи не перебувала у трудових відносинах з цією особою, а тому Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області є неналежним відповідачем по справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів про стягнення суми невиплаченої індексації заробітної плати в розмірі 3 088,20 грн., суд першої інстанції виходив з встановлення факту невиконання роботодавцем вимог чинного трудового законодавства України щодо індексації заробітної плати.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів про стягнення суми невиплаченої індексації заробітної плати в розмірі 3 088,20 грн. та в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку особами, які беруть участь у розгляді справи, не оскаржено, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду і цій частині, оскільки, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що Розділом ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, компенсаційні виплати не включаються до середнього заробітку для розрахунку середньої заробітної плати, а тому невиплата цих сум при звільненні не тягне за собою наслідків, передбачених ст. 117 КЗпП України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на ї підтвердження; 3) які правовідносин сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-144цс14 від 29 січня 2014 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади - 22 червня 2015 року, 47 Професійною пожежною частиною Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській областіз охорони об'єктів не проведено виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не виплачено індексацію заробітної плати у розмірі 3 088,20 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував вищезазначені норми матеріального права та дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для застосування ст. 117 КЗпП України при затримці виплати індексації заробітної плати.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичної виплати всіх належних йому до сплати сум, тобто з 22 червня 2015 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-2807цс16 від 01 березня 2017 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить 169,95 грн., виходячи із наступного розрахунку: 2 739,32 грн. (заробітна плата за квітень 2015 року) + 2 718,79 грн. (заробітна плата за травень 2015 року) : 38 (кількість відпрацьований днів за останні два календарні місяці, що передують звельненю позивача) = 169,95 грн.

Колегією суддів визначено період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», тобто з наступного дня після звільнення позивача та по день постановлення рішення - з 23 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року, що становить 559 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати при звільненні всіх належних сум, з 23 червня 2015 року по 12 вересня 2017 року складає 95 002,05 гривні (169,95 гривень (середньоденний заробіток) х 559 дня затримки розрахунку = 95 002,05 гривні).

Разом з тим, як вже зазначалося вище, згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України №6-837цс15 від 23 грудня 2015 року, № 6-113цс16 від 27 квітня 2016 року, №6-1207цс16 від 06 червня 2016 року та №6-2405цс16 від 05 жовтня 2016 року, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що справедливим буде застосувати принцип співмірності суми середнього заробітку за час затримки виплат до розміру невиплаченої заробітної плати.

Так, сума належних ОСОБА_2 до виплати, однак невиплачених, при звільненні сум становила лише 3 088,20 грн., а тому колегія суддів приходить до висновку про зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 9 000,00 грн., що буде співмірним із розміром сум, невиплачених позивачу у встановлені законодавством строки.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів скасовує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до 47 професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахункуна підставі п. п. 2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у зв'язку з недоведеністю обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та ухвалює нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 2, 4 ч.1 ст. 309, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до 47 професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахункускасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до 47 професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з 47 професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 9 000 (дев'ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні решти цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: