Справа № 344/150/15-ц
Провадження № 22-ц/779/779/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Фединяка В.Д., Василишин Л.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу вкладу, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 24 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Позовні вимоги мотивував тим, що 19.11.2010 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір №SAMDN7350, відповідно до умов якого позивач передав, а банк прийняв грошову суму в розмірі 60000 грн. на строк 24 місяці з виплатою 16% річних і періодом нарахування відсотків по вкладу 1 місяць. Вклад був оформлений в м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим. Після закінчення терміну, договір був автоматично пролонгований ще на 24 місяці із новою відсотковою ставкою 18% (з 20.11.2012 року по 19.11.2014 року).

17.03.2014 року банк заблокував рахунки позивача, відкриті в АР Крим та припинив виплату відсотків за депозитом.

11.11.2014 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення вкладу та відсотків по депозиту у зв'язку із закінченням терміну дії договору 20.11.2014 року, однак отримав відмову, яку відповідач аргументує неможливістю Національного банку України здійснювати банківське регулювання і нагляд, валютний контроль та державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх підрозділів, розташованих на території АР Крим та м. Севастополь.

Вважає такі дії відповідача необґрунтованими та незаконними, а тому просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 60000,00 грн. заборгованості за депозитом, 8077,83 грн. заборгованості по щомісячній виплаті відсотків, 1276,52 грн. пені, 201,17 грн. 3% річних, 1405,55 грн. інфляційних втрат та 10000,00 грн. моральної шкоди, а всього 80961,07 грн.

Під час судового розгляду позивачем неодноразово подавались заяви про уточнення позовних вимог. В судовому засіданні позивач просив стягнути з відповідача 60000,00 грн. вкладу, 8077,83 грн. заборгованості по виплаті відсотків, 38855,66 грн. інфляційних втрат, 3961,57 грн. - 3% за користування коштами та 10000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 60000 грн. 00 коп. вкладу, 8077 грн. 83 коп. заборгованості по виплаті відсотків, 38855 грн. 66 коп. інфляційних втрат, 3961 грн. 57 коп. - 3% за користування коштами, а всього 110895 грн. 06 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в спеціальний фонд Державного бюджету України 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаються на неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, правовими підставами для задоволення вимог позивача може бути виключно наявність у матеріалах справи оригіналу договору банківського вкладу і оригіналу квитанції про внесення готівки в касу банку, яка має містити підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, з відбитком печатки (штампа) банку.

Вважають, що в даному випадку позивачем не надано доказів на підтвердження наявності коштів на рахунках на час вирішення спору.

Також вважають незаконним стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» відсотків за вкладом за повною відсотковою ставкою 18%, посилаються на те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до банку із вимогою про дострокове розірвання договору, а проценти за останній строк вкладу, котрий на момент розірвання договору ще не сплив, нараховуються за зниженою процентною ставкою. З тих самих підстав не погоджуються також і з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, апелянт посилається на той факт, що даний договір банківського вкладу був укладений на території Автономної Республіки Крим, яка у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та провий режим на тимчасово окупованій території України» визначена як тимчасово окупована територія України. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову №260 від 06.05.2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», відповідно до якої ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив діяльність відокремлених підрозділів банку, розташованих на даній території. Законодавством Російської Федерації визначено, що зобовязання по здійсненню компенсаційних виплат бере на себе Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників». Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року майновий комплекс філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було передано АНО «Фонд захисту вкладників». Тому вважають, що позивач також мав надати документальне підтвердження відсутності на час ухвалення рішення по справі придбання АНО «Фонд захисту вкладників» у нього прав (вимог) за вкладом, повернення якого він вимагає.

У звязку з наведеним просять рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, судові витрати стягнути з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення_з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303, ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що банк не виконав умови договору банківського вкладу щодо повернення депозитних коштів на вимогу вкладника, а тому позовні вимоги про стягнення суми вкладу, заборгованості по виплаті відсотків, інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає до задоволення у звязку з договірним характером даних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.11.2010 року ОСОБА_2 було підписано Заяву №SAMDN7350 на оформлення вкладу «Стандарт зі щомісячною виплатою %», згідно якої позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 6).

Таким чином, 19.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено депозитний договір, згідно якого відповідач передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 60000,00 грн. строком на 24 місяці по 19.11.2012 року включно зі сплатою 16% річних, період нарахування відсотків 1 місяць.

Договір було укладено на території Автономної Республіки Крим.

Згідно п.п. 3, 4 даного Договору, у випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

При продовженні строку вкладу розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, яка діє в банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод.

Встановлено також, що 07.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про повернення вкладу та нарахованих відсотків за період з 20.02.2014 року по 20.11.2014 року у звязку із закінчення терміну дії договору банківського вкладу 20.11.2014 року (а.с. 8).

У листі №20.1.0.0.0/7-20141111/3833 від 13.11.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив ОСОБА_2 у поверненні вкладу, посилаючись на те, що окупація території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя зробила неможливим роботу банківської системи в регіоні. Зазначено також, що клієнту було запропоновано зустрітись із співробітником банку з метою реструктуризації вкладу, однак, останній відмовився від такої пропозиції (а.с. 9-10).

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно положень ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі Положення), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 8 глави 2 розділу IІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 р. №337 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Оригінали договору та квитанції про перерахунок позивачем грошових коштів банку містяться в матеріалах справи (а.с. 165-166). Дані документи не суперечать вищезазначеним вимогам Інструкції, Зокрема, в квитанції внесення на рахунок в графі «призначення платежу» зазначено «до вкладу договір SAMDN7350», а тому посилання апелянта на відсутність належних доказів у справі колегія суддів вважає безпідставним.

Крім того, у листі №20.1.0.0.0/7-20141111/3833 від 13.11.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечував укладення договору банківського вкладу та наявності заборгованості перед клієнтом (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 3.5 Положення, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу (депозиту) із закінченням строку, установленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу (депозиту), унесеного на інших умовах повернення, то після настання визначених договором обставин договір уважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом п.п. 3.3, 3.4 Положення у разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі вимога) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу (депозиту). Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов'язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Частино 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки банк порушив взяте на себе за договором грошове зобов'язання, він повинен нести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.05.2013 р. у справі №6-39цс13, від 29.12.2013 року по справі №6-140 цс 13, від 28.01.2015 р. у справі №6-247цс14).

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позовні вимоги про стягнення суми вкладу, процентів за користування депозитними коштами, інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України ґрунтуються на договорі та встановлених у суді фактах.

Відповідачем не спростовано розрахунок відсотків за вказаним договором банківського вкладу, інфляційних втрат та 3% річних, здійснений позивачем, а також не надано доказів того, що сума вкладу та відсотки йому виплачені.

Окрім того, колегія суддів розглядає як безпідставне посилання апелянта на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у звязку з тим, що всі його права ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року було передано Автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників», оскільки договір банківського вкладу був укладений позивачем у Кримській філії банку на території Автономної Республіки Крим, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території.

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Слід зазначити, що договір банківського вкладу укладався між ОСОБА_2 та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпро.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Таким чином, відповідальність щодо неповернення грошових коштів за договором банківського вкладу несе юридична особа, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк».

У звязку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні позовних вимог судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Що ж стосується рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, то рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, а тому колегія суддів, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення в цій частині не досліджувала.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Фединяк В.Д.

ОСОБА_3