Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/3611/16 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження № 22-ц/778/1537/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 15698, виданого Хортицькою районною адміністрацією 26.07.2005р., квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності в рівних долях: їй, чоловіку ОСОБА_7 та їх сину - ОСОБА_5 по 1/3 частці кожному. На підставі договору дарування від 12.09.2007р. вона та її чоловік ОСОБА_7 подарувати свої частки в цій квартирі онуку ОСОБА_3, від імені якого діяли його батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Після укладення договору вони продовжували жити у цій квартирі, сплачувати за неї комунальні платежі, а їх онук ніколи до цієї квартири не вселявся та не мешкав в ній. 10 березня 2016 року ОСОБА_7 помер. Проте, вона та її померлий чоловік мали на меті укладення договору довічного утримання, про що їм обіцяли батьки неповнолітнього онука перед укладенням договору. Тому в силу свого похилого віку та за станом здоров»я, внаслідок чого потребували стороннього догляду і матеріальної допомоги, при укладенні договору дарування неправильно сприймали його істотні умови, вважаючи, що за цим договором їм буде надаватись матеріальна та інша допомога сином та невісткою.

Посилаючись на виказані обставини, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_2, посвідчений 12.09.2007р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 2352, укладений 12.09.2007 року між ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діяли від імені малолітнього ( на той час) сина ОСОБА_3

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року в

задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що син позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.01.1995р., від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі договору дарування від 13.07.2005р. ОСОБА_4 та її син ОСОБА_3 прийняли в дар від батьків ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Хортицькою районною адміністрацією від 26.07.2005р. квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам : ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5 по 1/3 частці кожному.

12 вересня 2007 року ОСОБА_4 та її малолітній син ОСОБА_3, інтереси якого представляли батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за договором купівлі-продажу продали квартиру АДРЕСА_3.

У цей же день, 12 вересня 2007 року ОСОБА_2, ОСОБА_7, з одного боку, та ОСОБА_4, ОСОБА_5, з іншого боку, які діяли від імені малолітнього сина ОСОБА_3, подарували ОСОБА_3 2/3 частини квартири АДРЕСА_4. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований за № 2352.

16.10.2007 року у ЗМБТІ було зареєстровано право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_8

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2010 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - розірвано, питання щодо розподілу майна між подружжям вирішено рішенням Хортицького районного суду м Запоріжжя від 30.09.2015 року. На теперішній час існують грошові зобовязання за зазначеним рішенням щодо сплати ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації на загальну суму 178 154 грн. та судових витрат.

Не зважаючи на припинення їх права власності на частки у квартирі, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 залишилися проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Продовжуючи проживати у спірній квартирі, ОСОБА_2 22.02.2010р. уклала договір про надання населенню послуг з газопостачання, 15.02.2010р. договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та 05.08.2013р. - договір про користування електричною енергією

10 березня 2016 року ОСОБА_7 помер. За життя ОСОБА_7 укладений договір дарування не оспорював. Після смерті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилася.

26.09.2016р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування як такий, що укладений внаслідок помилки у його правовій природі, оскільки вважала, що укладається договір довічного утримання, посилаючись на похилий вік її та чоловіка під час укладення, поганий стан здоров»я та потребу внаслідок цього у сторонньому догляді і матеріальній допомозі з боку батьків неповнолітнього обдарованого, які представляли його інтереси при посвідченні угоди. На помилку, на її думку, вказують ті обставини, що вона продовжує до тепер жити у квартирі, сплачувати за неї відповідні платежі, укладає угоди на постачання комунальних послуг.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції виходив із того, що, позивач не довела, що під час укладенні договору дарування вона вважала, що укладає договір довічного утримання, оскільки обдаровуваним за договором виступала малолітня дитина, яка не могла укладати договір довічного утримання та надавати пожиттєву допомогу бібці та діду, а також не є доведеним такий стан позивача, який потребує сторонньої допомоги, оскільки остання працювала як на той час, так і не теперішній час. Крім того, суд вважав, що оспорювання договору з підстав помилки щодо його правової природи може тільки сама особа, що помилялась, тому ОСОБА_2 не є належним позивачем щодо оспорювання договору в частині, що укладалась померлим ОСОБА_7, який за життя його не оспорював.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошує на тому, що судом при вирішенні її позову не були враховані висловлені у постановах ВСУ з цього питання правові позиції у справах № 6-93цс16 від 16.03.2016р., № 6-372цс16 від 27.04.2016р.

Проте вказані ствердження суперечать змісту оскаржуваного рішення.

Так, правова позиція, висловлена у вищезазначених постановах, полягає в тому, що при вирішенні позовів про визнання правочину недійсним з підстав помилки у його правовій природі суд має встановити наявність обставин, які вказують на таку помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами: вік позивача, його стан здоров»я та потреба у зв»язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Суд всі ці обставини встановив та врахував при вирішенні позову ОСОБА_2

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За своєю природою договір дарування є односторонньої угодою.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Зматеріалів справи вбачається, що оспорюваний позивачем договір дарування укладався 12.09.2007р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 як дарувальниками належної кожному з них 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 та представниками малолітнього обдаровуваного ОСОБА_3 в особі його батьків ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Оспорюючи договір дарування, ОСОБА_2 вказує, що помилялась в його правовій природі, вважаючи, що укладає договір довічного утримання.

Статтею 744 ЦК України визначено поняття договору довічного утримання, за яким одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачу) у власність житловий будинок, квартиру або їх частку, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або ) доглядом довічно.

За положеннями ст. 746 ЦК України сторонами у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров»я, а набувачем повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

У відповідності до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

В договорі вказано, що сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулює обраний ними правочин, та на підставі особистого волевиявлення уклали цей договір ( а.с. 9).

Отже, зі змісту оспорюваного договору дарування вбачається, що під час його укладення були присутні обидва дарувальними ОСОБА_7 та ОСОБА_2, яким нотаріус роз»яснив зміст та правові наслідки правочину, що укладається, а вони підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину.

В пункті 5 договору вказується на те, що як дарувальники, так і представники обдаровуваного стверджують, що цей договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним

намірам сторін створити для себе правові наслідки.В пунктах 6, 9 договору зазначено, що дарувальники стверджують, що укладають договір за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу, насильства, як фізичного, так і морального.

Сторони договору між собою є родичами: дарувальники є батьками ОСОБА_5, а також бабусею і дідусем обдаровуваного ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, якому на час укладення договору виповнилось 12 років.

Після укладення договору дарування право власності на 2/3 частини спірної квартири було зареєстровано за малолітнім ОСОБА_3, а власником 1/3 частки залишився його батько та син позивача у справі ОСОБА_5

З вищезазначених положень норм матеріального права, які регулюють укладення договору довічного утримання, вбачається, що набувачем за таким договором може бути лише повнолітня особа. А тому суд правильно визнав, що ніяким чином договір довічного утримання не міг укладатись з малолітньою особою, яким є онук позивача.

Представник позивача ОСОБА_9 вказувала, що за попередньою усною домовленістю зобов»язання щодо забезпечення ОСОБА_2 і ОСОБА_7 довічним утриманням мали нести замість неповнолітнього онука його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Проте, вказане не може бути прийняте до уваги, оскільки малолітній навіть через законних представників не міг бути стороною такого договору, оскільки це прямо заборонено ст. 746 ЦК України.

Отже, такий договір міг бути укладений безпосередньо з самими батьками неповно-

літнього, а не як з його законними представниками.

Крім того, право на допомогу і догляд від сина ОСОБА_5 та невістки ОСОБА_4 позивач та її чоловік ОСОБА_7 мали в силу спорідненості, тому для цього не було обов»язково оформлювати такі відносини договором довічного утримання.

Згідно з матеріалами справи, суд встановив, що в цей же день батьками малолітнього ОСОБА_3 був укладений інший договір, згідно якого ними було відчужено іншу квартиру.

Так, 12 вересня 2007 року ОСОБА_4 та її малолітній син ОСОБА_3, інтереси якого представляли батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за договором купівлі-продажу продали квартиру АДРЕСА_3, тобто здійснили відчуження належної малолітньому власності. А тому мали одночасно забезпечити дитину іншим житлом, що і було зроблено шляхом дарування бабусею і дідусем малолітньому онукові своїх часток.

Також судом було досліджено інші обставини, на які посилалась позивач як на такі, що вказують на помилку у природі правочину, правильність встановлення яких оспорює позивач в апеляційній скарзі.

Колегія перевірила висновки суду в цій частині та з»ясувала наступне.

Судом за поясненнями представника ОСОБА_2 ОСОБА_9 було з»ясовано, що позивач навіть не може конкретизувати, які умови довічного утримання вона має на увазі, який розмір допомоги бажала отримати від онука в особі сина та невістки, на яких умовах існувала домовленість щодо довічного утримання ними її та ОСОБА_7

Разом з тим вбачається, що з часу укладення оспорюваного договору дарування жодною із його сторін протягом 9 років не здійснювалось дій, які б свідчили, що існувала домовленість щодо довічного утримання позивача та її чоловіка. Остання сама сплачувала всі комунальні платежі, укладала всі договори з постачальниками до цієї квартири комунальних послуг, дарувальники продовжили мешкати в цій квартирі.

Проте ці обставини самі по собі не свідчать про помилку у природі правочину, оскільки квартира не повністю перейшла у власність обдаровуваного, а співвласником 1/3 частки залишився син позивача та ОСОБА_7 ОСОБА_5, який не заперечував проти проживання батьків у цій квартирі, в той час як обдарований малолітній онук продовжував мешкати разом з батьками за їх місцем мешкання.

Крім того, встановлено, що на час укладення оспорюваного договору дарування 12.09.2007р. ОСОБА_2 виповнилось 54 роки ( дата народження 23.01.1953р.), з 1995р. їй була встановлена ІІІ група інвалідності за загальним захворюванням з переоглядами, а з 2007р. безстроково, отримувала пенсію по інвалідності, але як встановив суд та не заперечувала представник позивача ОСОБА_9 в судових засіданнях остання продовжувала працювати та працює до теперішнього часу. Пенсійного віку позивач набула вже після укладення договору дарування з 23.01.2008р., у зв»язку з чим їй була призначена відповідна пенсія ( а.с. 25).

Позивач надала амбулаторну картку, з якої вбачається, що вона перебуває на диспансерному обліку невропатолога у зв»язку з неврологічними захворюваннями, зокрема, з приводу розсіяного склерозу ( а.с. 27-37).

З виписки з історії хвороби ОСОБА_2 № 7519, виданої КУ «6 міська лікарня» 15

жовтня 2012р., вбачається, що неврологічними захворюваннями вона страждає з 1970р., у зв»язку з чим у періоди загострення проходить стаціонарне або амбулаторне лікування. Проте з 2006р. по дату загострення її захворювання 01.10.2012р. в неї відбувалась ремісія. Тобто під час укладення оспорюваного договору дарування ОСОБА_2 перебувала у стадії стабільної ремісії ( а.с. 38).

Отже, стан її здоров»я на час укладення договору не був таким, що перешкоджав їй сприймати інформацію, яку ій роз»яснював нотаріус. Принаймні, докази цьому в матеріалах справи відсутні. Також з наведених доказів та встановлених на їх підставі обставин не вбачається, що ОСОБА_2 перебувала у такому стані, що потребувала сторонньої допомоги, оскільки за висновком МСЕК їй такого стану не встановлено, не визнано її непрацездатною у зв»язку з інвалідністю, а лише обмежено їй умови праці: протипоказано важкий фізичний труд, висота, робота у нічній час, переохолодження та перегрівання ( а.с. 22).

Відтак, набувши ІІІ робочу групу інвалідності ще у 1995р., ОСОБА_2 до сих пір продовжує працювати, а у висновку МСЕК та медичній документації відсутні відомості щодо перешкоджання її захворювання адекватному сприйманню нею дійсності, що могло призвести до помилки щодо природу оспорюваного правочину договору дарування.

Як з»ясовано в ході розгляду справи, в 2010р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвали шлюб, та ОСОБА_5 вселився у спірну квартиру, співвласником якої у 1/3 частці він залишився, та мешкає там разом з матір»ю ОСОБА_2, а також не ставить питання про її виселення із цієї квартири.

Також є правильними висновки суду про відмову в позові щодо помилки в природі правочину померлим ОСОБА_7, оскільки останній за життя як дарувальник вказаний договір не оспорював.

Вся сукупність проаналізованих доказів та встановлених на їх підставі обставин свідчить про те, що суд правильно встановив їх та на їх підгрунті вірно визнав необґрунтованими вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки зібраних у справі доказів на користь позивача, але вони є безпідставними, тому колегія апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України відхиляє і залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: