АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4030/17 Головуючий 1 інст. Гримайло А.М.
Справа № 642/4448/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії «Південної залізниці» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Харківська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на квартиру, відновлення порушеного права власності на квартиру, визнання незаконними і недійсними правовстановлюючих документів на квартиру в частині субєктів права власності і виду права власності,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії «Південної залізниці» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 27 березня 2000 року він підписав складені іншою особою документи про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру і технічний паспорт, внаслідок чого він став її єдиним власником.

Зі слів сторонньої обізнаної особи йому стало відомо, що в 2001-2002 роках його родичами ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які мали доступ до його помешкання, були таємно вилучені з його квартири свідоцтво про право власності на квартиру і технічний паспорт та замінені підробленими.

У підробленому підміненому свідоцтві про право власності на житло та підробленому підміненому технічному паспорті на квартиру містяться неправдиві відомості про те, що дана квартира належить на праві спільної (сумісної або часткової власності) йому та членам його сімї, тоді як фактично вказана квартира належить на праві приватної власності лише йому, його родичі виписались з цієї квартири у 1999 році і не брали участі у приватизації, тобто слова «спільної (сумісної або часткової)» і «та членам його сімї» необхідно було викреслити.

На думку позивача, такі дії були вчинені його родичами внаслідок політичних розбіжностей у їхніх поглядах з ним, а також під впливом агентства «ДЕЛЛА-ЦЕНТР», оскільки, крім правовстановлюючих документів на його квартиру, ними було викрадено і докази, що свідчили про незаконну діяльність вказаного агентства, яке з 1993 року його переслідувало, прослуховувало його телефони, підбурювало проти нього всіх родичів та знайомих, ізолювало від інших осіб.

Вказав, що після приватизації ним даної квартири 10 жовтня 2000 року він прописав на дану житлову площу його батька ОСОБА_3, який на той момент був співвласником квартири АДРЕСА_2, в приватизації якої він приймав участь 07 липня 2000 року разом з ОСОБА_4 і ОСОБА_2, яку вони втрьох продали 04 травня 2001 року.

Зазначив, що ним на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 2001 та 2005 роках видавались довіреності на право користування квартирою і без права розпорядження його квартирою та на представництво його інтересів в судах, використовуючи які відповідачі таємно від нього зверталися з позовами до судів міста Харкова з метою позбавлення його права власності на квартиру.

Вказав, що такі позови були частково задоволені судами першої інстанції та відповідні рішення переглядалися у апеляційному порядку, про що свідчить те, що в Апеляційному суді Харківської області працівники суду йому ставили непрямі питання щодо причин його присутності в суді, що було попередженням про наявність судових справ щодо права власності на його квартиру, у яких він є стороною.

17 липня 2015 року у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» він ознайомився з матеріалами інвентаризаційної справи № 215874, де виявив довідку від 09 грудня 1999 року про те, що він є головним співвласником квартири, хоча він є єдиним власником.

Зазначив, що фактично станом на 09 грудня 1999 року він був єдиним наймачем даної ще неприватизованої квартири, він був єдиний прописаний в даній відомчій квартирі, оскільки станом на 09 грудня 1999 року власником цієї неприватизованої квартири відомчого житлового фонду був Публічне акціонерне товариство «Південна залізниця», а з 27 березня 2000 року після приватизації квартири він є єдиним її власником, ніяких «співвласників» квартири не було та не має.

06 листопада 2015 року він звернувся до відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції, і державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду його заяви про державну реєстрацію права власності на квартиру у звязку з тим, що документи, подані заявником, не містять передбачених законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно, проте в усній формі працівник відділу пояснив йому, що розгляд заяви зупинено внаслідок існування якогось судового рішення, що на його думку, підтверджує наявність прихованих неправосудних судових рішень судів м. Харкова та Апеляційного суду Харківської області щодо його права власності на вищевказану квартиру.

Вказав, що 23 грудня 2015 року державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського міського управління юстиції сформовано перший витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, в який було внесено завідомо неправдиві відомості про те, що «опис обєкта нерухомого майна 1-кімнатна».

11 січня 2016 року ним подано заяву про внесення змін до запису та цього ж числа державним реєстратором сформовано повторний витяг з реєстру, згідно якого «опис обєкта нерухомого майна 2-кімнатна».

Вважав, що дана помилка непрямо свідчить про наявність завідомо неправосудного судового рішення стосовно права власності на його квартиру, яке приховується від нього, непрямо свідчить, що від нього приховується наявність інших правовстановлюючих документів на 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 або на всю квартиру АДРЕСА_1 на імя одного з відповідачів.

На його заяви до директора Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану та Харківського міського голови від 09 лютого 2016 року та 01 лютого 2016 року йому надано копію інвентаризаційної справи № 215874 на його квартиру, в якій містився запит державного реєстратора з повідомленням, що «інформація про реєстрацію зазначеного речового права у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня».

Зазначив, що дані дії керівника органу приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці містять склад злочину, а саме підроблення, видача службовою особою заднім числом завідомо неправдивих офіційних документів підробленого свідоцтва про право власності на житло та підробленого технічного паспорта на його квартиру.

Просив відновити його право власності на квартиру АДРЕСА_3 (раніше вул. Довгалівська) в м. Харкові, яке існувало до порушення; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 (раніше вул. Довгалівська) в м. Харкові; визнати частково незаконними і частково недійсними правовстановлюючі документи: свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_3 (раніше вул. Довгалівська) в м. Харкові дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності йому та членам його сімї, та технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 (раніше вул. Довгалівська) в м. Харкові посімейного спільного заселення, що знаходиться у власності громадянина ОСОБА_1 на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності, виданих 27 березня 2000 року органом приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці та зареєстрованих Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № В-54259, в частині визначення субєктів права власності «та членів його сімї» та в частині визначення виду права власності «спільна (сумісна або часткова)», «посімейного спільного заселення»; стягнути судові витрати повністю з відповідачів на користь держави.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог про задоволення позову.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд не звернув уваги на те, що судом першої інстанції не встановлено факт махінації з правовстановлюючими документами на його квартиру за сприянням правоохоронних органів, постановлення органом приватизації розпорядження від листопада 1999 року про видачу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ордеру на нову квартиру АДРЕСА_4 та постановлення розпорядження на приватизацію цієї квартири; що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 19 жовтня 1999 року виписані з його квартири у звязку з чим не могли прийняти участь у приватизації та ними було використано право на приватизацію; що відповідачами приховано від нього виготовлено задіним числом підроблене свідоцтво про право власності та технічний паспорт на його квартиру; що після приватизації квартири ним повторно був зареєстрований в ній ОСОБА_3 10 жовтня 2000 року та знятий з реєстрації 22 жовтня 2003 року; що фактично дана квартира належить виключно йому на праві виключної приватної власності; що йому неправомірно було відмовлено у задоволенні клопотань про призначення судової технічної (хімічно-поліграфічної) експертизи документів, судової почеркознавчої експертизи документів, про витребування доказів, відомостей, про виклик свідків.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не довів, що його право порушено.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне відновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення його основних прав, наданих їй конституцією або законом.

В силу статті 17 Загальної декларації прав людини кожна людина має право володіти майном як одноосібно, так і спільно з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина 2 статті 15 ЦК України встановлює, що одним із засобів захисту цивільного права є його визнання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

При цьому необхідно встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Довгалівська), № 28-ААДРЕСА_5.

Із свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 березня 2000 року Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці, технічного паспорту та договору про участь у витратах на утримання будинку та будинкової території, довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченість житловою площею від 09 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_6

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 січня 2016 року вбачається, що власником 2-кімнатної квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_1.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_8 (колишня - Довгалівська) в м. Харкові власником квартири є ОСОБА_1.

Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниця № 26 від 26 липня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, (колишня - Довгалівська) № 28-ААДРЕСА_5 та є власником зазначеної приватизованої квартири.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 26 липня 2016 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3, (колишня - Довгалівська) в м. Харкові.

Таким чином матеріали справи свідчать про те, що власником двокімнатної квартири АДРЕСА_9, (колишня - Довгалівська) в м. Харкові є ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 на те, що оскільки в обєкті опису майна була помилка, яка свідчить про наявність завідомо неправосудного судового рішення стосовно права власності на його квартиру, яке приховується від нього та про те, що від нього приховується наявність інших правовстановлюючих документів на 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 або на всю квартиру АДРЕСА_1 на імя одного з відповідачів є безпідставними, спростовуються матеріалами справи, які зазначені вище.

Крім того, із відповіді Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2016 року на інформаційний запит вбачається, що згідно алфавітного покажчика справ суду за період з 2000 року по 2008 року, актів прийому передачі справ до архіву за період з 2009-2010 роки, автоматизованої системи документообігу суду за період з 2011 року по 11 січня 2016 року серед зареєстрованих учасників процесу по цивільним справам про визнання права власності: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 не значаться; в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова цивільних справ про визнання права власності та участі вищевказаних осіб в період з 2000 року по 11 січня 2016 року не перебувало.

Із відповіді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року на інформаційний запит вбачається, що з 2000 року по 11 січня 2016 року в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільних справ про визнання права власності за участю вищевказаних осіб не перебувало.

Із відповіді Апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року на інформаційний запит вбачається, що за період з 27 березня 2000 року по 13 січня 2016 року цивільні справи, предметом спору яких є право власності на квартиру АДРЕСА_10 (теперішня Беркос) в м. Харкові та в яких сторонами є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 з апеляційними скаргами будь-кого із сторін, з Ленінського районного суду м. Харкова та/або з Жовтневого районного суду м. Харкова на розгляд до Апеляційного суду Харківської області не надходили.

Із відповіді Харківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року на інформаційний запит вбачається, що станом на 12 лютого 2016 року в провадженні суду не перебуває жодної адміністративної справи, в якій стороною чи представниками сторін були ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 з предметом позову щодо анулювання чи скасування права власності на квартиру АДРЕСА_10 (теперішня Беркос) в м. Харкові або правовстановлюючих документів на зазначену квартиру.

Із відповіді Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року на інформаційний запит вбачається, що станом на 08 лютого 2016 року в провадженні суду не перебувало жодної адміністративної справи за участю сторін, зазначених у зверненні.

Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, зазначені посилання ОСОБА_1 в силу вимог статті 60 ЦПК України судовою колегією не приймаються.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що необхідно в свідоцтво про право власності внести зміни, закресливши «спільна (сумісна або часткова)», «посімейного спільного заселення» «та членів його сімї» є необґрунтованими, оскільки згідно свідоцтва про право власності від 27 березня 2000 року, зареєстрованого 04 квітня 2000 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_11 (теперішня Беркос) в м. Харкові, яка належить йому на праві приватної власності.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд, дотримуючись засад змагальності, забезпечивши сторонам можливість доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову, зазначивши при цьому, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту оспорювання чи порушення його права власності на квартиру з боку будь-якої фізичної та/або юридичної особи, в той час як позивачем особисто надані суду письмові докази, що підтверджують наявність в нього права власності на спірну квартиру в цілому, а обґрунтування позовних вимог базується на припущеннях позивача, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі, зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно статті 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії