Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача визнати нікчемним наказ від 20 жовтня 2015 року № 344-К про його звільнення, поновити його на роботі на останній посаді з 20 жовтня 2015 року, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошову суму за спричинені моральні й фізичні страждання.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Понесені публічним акціонерним товариством «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат» (далі - ПАТ «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат») судові витрати з надання правової допомоги в сумі 7 165 грн 60 коп. покладено на ПАТ «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат»

У касаційній скарзі ПАТ «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій у частині вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення із ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у розмірі 7 165 грн.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому у касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, виходив із того, що оскільки позивачеві, який відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», звільнений від сплати судового збору, відмовлено у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати із відповідача в рахунок держави не стягується.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

У абз. 7 п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідач просив стягнути з позивача понесені судові витрати з надання правової допомоги у сумі 7 165 грн 60 коп., надавши суду копію платіжного доручення від 26 квітня 2016 року на суму 20 тис. грн, угоду про надання правої допомоги та акти прийому-передачі виконаних робіт.

При цьому, не надав розрахунку та не обґрунтував понесених ПАТ «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат» судових витрат, які просив стягнути з позивача.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суди попередніх інстанцій, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. 88 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у стягненні понесених відповідачем витрат на правову допомогу, які не підтверджені документально.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки та переоцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення в оскарженій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат» відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року в частині вирішення вимог про розподіл судових витрат залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик