Справа № 203/1900/16-ц
Провадження № 2/0203/116/2017
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю позивача за первісним позовом ОСОБА_1, представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2, відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 пред'явила через суд зазначений позов до ОСОБА_3 на предмет поділу спільного сумісного майна, набутого за спільні кошти під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16 вересня 2005 року до 03 листопада 2007 року вона з відповідачем проживала спільно однією сім'єю, 15 вересня 2005 року позивач за власні особисті кошти придбала 42/100 частки квартири АДРЕСА_1, після чого за її пропозицією вони з відповідачем стали разом проживати в цій квартирі однією сім?єю, вести спільне господарство, а влітку 2007 року вирішили придбати за спільні кошти квартиру поряд і 04 серпня 2007 року уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, зареєструвавши за спільною згодою право власності на ім'я відповідача, оскільки планували далі разом жити і зареєструвати шлюб, що і зробили 04 листопада 2007 року, а 03 лютого 2013 року у них народився син ОСОБА_6, проте сімейні відносин з відповідачем перестали складатися, 13 травня 2016 року відповідач вигнав її з дитиною з спільної квартири НОМЕР_3, побив ноутбук, вибив двері, позбавивши житла, у зв'язку з чим з 17 травня 2016 року вона змушена разом з малолітнім сином тимчасово проживати в гуртожитку, після чого 03 червня 2016 року ухвалено рішення про розірвання шлюбу, а в подальшому і рішення про стягнення аліментів, які відповідач не сплачує, як і не надає коштів на лікування дитини, у зв?язку з чим позивач вважає можливим при поділі майна відступити від рівності часток у спільній сумісній власності на її користь, тому позивач, згідно неодноразово уточнених позовних вимог, просила суд визнати в порядку поділу право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини квартири НОМЕР_3 загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_25; визнати в порядку поділу право власності за ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_26; визнати частку, яка залишилася після розподілу у ОСОБА_3 незначною та зобов'язати його продати їй, позивачу, свою частку; визнати за ОСОБА_1 право власності на 42/100 квартири АДРЕСА_1; встановити факт сумісного проживання однією сім?єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 16 вересня 2005 року по 03 листопада 2007 року.

Ухвалою суду від 11 квітня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині вимог про визнання незначною частки, яка залишилася після розподілу квартири АДРЕСА_3 у ОСОБА_3 та зобов?язання продати цю частку ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Не визнавши первісних позовних вимог ОСОБА_3 у червні 2016 року подав зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому згідно подальших уточнень, просив суд встановити факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_1 з липня 2001 року по 03 листопада 2007 року включно; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житлову квартиру АДРЕСА_4 та на 42/100 частки двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_5; визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 85/100 часток житлової квартири НОМЕР_3 в будинку по АДРЕСА_28 та на 21/100 частку двокімнатної житлової квартири НОМЕР_4 в будинку по АДРЕСА_27 визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 15/100 часток житлової квартири АДРЕСА_6 та на 21/100 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_7.

В обґрунтування таких вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що з відповідачем за зустрічним позовом - ОСОБА_1 познайомилися у квітні 1997 року через переїзд останньої з смт. Магдалинівка до м. Дніпра, у зв'язку з навчанням в музичному училищі, а з 1999 року вони стали проживати разом однією сім?єю і вести спільне господарство то в належній батькам ОСОБА_3 квартирі АДРЕСА_8, то в належній ОСОБА_3 та членам його сім?ї квартирі АДРЕСА_9, однак через наявні в молодій сім?ї конфлікти іноді вони переставали проживати разом, але через нетривалий час примирювалися і відновлювали стосунки без реєстрації шлюбу. Під час спільного з ОСОБА_1 проживання і ведення господарства за їх спільні кошти 15 вересня 2005 року ними придбано 42/100 частки двокімнатної житлової квартири НОМЕР_4 по вул. Г. Сталінграда (нині АДРЕСА_29 оформлені за спільною згодою на ім?я ОСОБА_1, тому вказана квартира є спільною сумісною власністю з рівними частками сторін. В подальшому у травні 2007 року вони з відповідачем за зустрічним позовом вирішили придбати квартиру АДРЕСА_6, що розташована на одній сходовій клітині з їх квартирою НОМЕР_4, однак власних коштів на придбання цієї квартири - 50000,00 доларів США вони не мали, тому 35000,00 доларів США надано позивачем особистих коштів від продажу ним, матір'ю ОСОБА_9, бабою ОСОБА_10, сестрою ОСОБА_11 належної їм в порядку приватизації згідно свідоцтва від 29 листопада 1999 року квартири АДРЕСА_10, кошти від продажу якої мати, баба та сестра погодилися віддати з умовою, що покупцем нової квартири буде виступати ОСОБА_3, а щодо решти коштів в сумі 15000,00 доларів США в день укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_11 04 серпня 2007 року на вимогу ОСОБА_1 він написав розписку про отримання від неї цих коштів, хоча ці кошти з огляду на спільне проживання і ведення спільного господарства є їх спільними коштами, тому при рівності часток у спільній сумісній власності, частка і ОСОБА_1 і ОСОБА_3 буде дорівнювати 7500,00 доларів США, а 35000,00 доларів США є особистою власністю ОСОБА_3, тому у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_11 частка ОСОБА_3 складатиме 85/100, а ОСОБА_1 - 15/100.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним - ОСОБА_1 та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та клопотали про задоволення позову з наведених у позовній заяві підстав, визнавши зустрічний позов лише в частині вимог про встановлення факту спільного проживання з 16 вересня 2005 року по 03 листопада 2007 року, не визнавши решти зустрічних позовних вимог повністю, заперечуючи тим, що дійсно з відповідачем вони знайомі з 1997 року і періодично зустрічалися до 2001 року, після закінчення навчання в училищі у 2000 році позивач за первісним позовом повернулася до матері в смт. Магдалинівка де жила і працювала до 2006 року, в тому числі останній рік за сумісництвом в ПП «Артур» і ПАТ «Київстар» (м. Дніпропетровськ), оскільки іншого житла в м. Дніпропетровську не було і з цих же підстав вони з відповідачем не могли проживати разом, тому лише після придбання нею за фінансової допомоги матері квартири НОМЕР_4 вона змогла переїхати до м. Дніпропетровська і одразу запропонувала ОСОБА_3 проживати разом. Квартира НОМЕР_4 є її особистою приватною власністю і придбана за кошти, зароблені нею особисто і надані їй матір?ю, яка працювала бухгалтером, мала окрім цього спадщину від своїх батьків та дохід від земельних паїв, тоді як відповідач ОСОБА_3 працював на роботі з невеликою заробітною платою, якої не вистачало навіть на проживання. Так само і 15000,00 доларів США на придбання квартири НОМЕР_3 надала її мати, а решта коштів була від продажу квартири по АДРЕСА_5 в сумі 35000,00 доларів США, які вони з відповідачем склали разом для придбання для їх сім?ї квартири поряд з квартирою НОМЕР_4 з метою поліпшення житлових умов їх сім?ї, оскільки планували і далі жити разом однією сім?єю, та у майбутньому планували дитину, тому вказана квартира є їх з відповідачем сумісною власністю. Крім того, з огляду на те, що відповідач позбавив її з дитиною житла, вигнавши з квартир, і сплачуючи аліменти в недостатньому розмірі, не надаючи необхідного утримання дитині, яка має ряд серйозних хвороб, наявні усі підстави за ч.3 ст. 70 СК України, тому просили у задоволенні вказаної частини зустрічних позовних вимог відмовити.

Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 і його представник первісний позов не визнали в повному обсязі та наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог, з наведених у зустрічній позовній заяві підстав. При цьому, відповідач ОСОБА_3 додатково пояснив, що з 1999 року вони з ОСОБА_1 проживали разом однією сім?єю, допоки після закінчення музичного училища ОСОБА_1 через сварку з ним у 2000 році не поїхала до матері в смт. Магдалинівка на нетривалий час, а потім у 2001 році приїхала, стала жити у його батьків, та у зв'язку з відновленням стосунків вони стали знову жити разом, при цьому ОСОБА_1 не працювала. Квартиру НОМЕР_3 вибирала ОСОБА_1 сама, так само і купувала, оформлювала документи, давала гроші за квартиру, перевозила речі без його участі, а після купівлі квартири НОМЕР_4 запропонувала спільно проживати там, на що він погодився. Крім того, відповідач пояснив, що постійно працював на різних посадах, мав стабільний заробіток. Також зазначив, що квартиру НОМЕР_3 вони з ОСОБА_1 вирішили придбати для поліпшення житлових умов їх сім?ї і кошти в сумі 35000,00 доларів США від продажу приватизованої квартири він витрачав на потреби сім'ї - для купівлі квартири НОМЕР_3, а решту 15000,00 доларів США додала ОСОБА_1 з коштів, що їй окрім іншого, дала мати, також для придбання для них квартири.

Свідок ОСОБА_13, будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що є матір?ю ОСОБА_1, яка є її єдиною дочкою, вони мають добрі відносини і їй відомі обставини особистого життя дочки та вона приймала участь у придбанні для неї квартири та в подальшому матеріально підтримувала її. Так, під час навчання в музичному училищі в м. Дніпропетровську Людмила винаймала кімнату в квартирі, власницею якої була баба ОСОБА_3. 01 липня 2000 року ОСОБА_1 закінчила у м. Дніпропетровську музичне училище і повернулася до дому в смт. Магдалинівку, де свідок працювала у декількох підприємствах головним бухгалтером, в тому числі у підприємця ОСОБА_14 мала 20-річний стаж роботи у цій галузі і стала навчати на практиці і дочку, яка також здобувала економічну освіту в м. Харкові, влаштувала її на роботу в ПП «Артур», де вона пропрацювала приблизно з 2000 по 2006 роки, а також ОСОБА_1 додатково займалася мережевим маркетингом і мала заробіток від продажу косметики «Оріфлейм» та ін. видів косметики. Так, з роботодавцем ОСОБА_14 склалися хороші відносини і він допомагав їх сім?ї, зокрема, підвозив на своєму авто ОСОБА_1 на сесії, до м. Дніпра, і т.ін., в тому числі і допомагав вибирати квартиру для ОСОБА_1 в м. Дніпропетровську, у зв?язку з чим декілька разів їздили в місто, дивилися варіанти, однак спочатку коштів не вистачало, а трохи згодом змогли підібрати підходящий за ціною варіант - квартиру АДРЕСА_12, яку у 2005 році придбали приблизно за 10000,00 доларів США. Кошти вдалось заощадити від заробітної плати, з доходів від оренди орної землі - 13 га, дойчмарок Німеччини, отриманих бабою, як особі угнаній на примусові роботи в Німеччину в роки ВВВ. ОСОБА_15 не планувала до часу придбання квартири НОМЕР_4 сім?ї з ОСОБА_3, тому він навіть не знав про придбання нею цієї квартири і лише після купівлі житла вона запропонувала проживати разом без реєстрації шлюбу. До придбання квартири у м. Дніпро дочка проживала у свідка в смт. Магдалинівка, приїжджаючи іноді в м. Дніпропетровську. В подальшому у 2007 році сусідка ОСОБА_1 по поверху стала продавати свою квартиру АДРЕСА_13 за 50000,00 доларів США, вирішили її купувати, оскільки це було зручно. Коштів в повному обсязі у них не було, тому ОСОБА_3 дісталися кошти від продажу іншої квартири - 35000,00 доларів США, а решту 15000,00 доларів США дала свідок, про що при купівлі квартири попросила ОСОБА_3 написати розписку на ім?я дочки ОСОБА_15. В подальшому ремонт в цій квартирі і усі суттєві ремонті роботи (ванну кімнату, кахель, сантехніку, електрику, шпалери, вікна, двері, та ін.) робили за кошти, які давала свідок, винаймала робітників, вела розрахунки, а батьки ОСОБА_16 взагалі не допомагали. Крім того, свідок показала, що в подальшому продовжувала матеріально допомагати дочці, дала при народженні дитини у лютому 2013 року 17000,00 грн. Також свідок показала, що ОСОБА_3 вона вперше побачила приблизно в 1997-1998 році і дочка представила його як онука хазяйки квартири, де винаймали кімнату, але жив він у іншої баби - на АДРЕСА_5, та їй відомо, що дочка ОСОБА_15 не проживала разом з ОСОБА_3 до часу придбання квартири у м. Дніпропетровську у 2005 році, а лише зустрічалася.

Свідок ОСОБА_14, будучи допитаним судом під присягою, в судовому засіданні показав, що є приватним підприємцем і ОСОБА_1 працювала у нього, коли жила в смт. Магдалинівка. Їх сім?ю (мати ОСОБА_13, ОСОБА_1, діда та бабу) він знає багато років та йому відомо, що ОСОБА_13 тривалий час накопичувала кошти разом зі своїми батьками (бабою і дідом), для придбання ОСОБА_1 квартири в м. Дніпропетровську. Іноді ОСОБА_13 та ОСОБА_1 просили його допомогти у господарських справах, як-то поїхати у місто, тощо, і він допомагав, оскільки у них немає чоловіка в сім?ї. Так він став допомагати у придбанні квартири у місті, дивився нерухомість, щоб правильно обрати квартиру, для чого вони разом втрьох (він, ОСОБА_13 та ОСОБА_1) їздили у місто декілька разів, оскільки вперше виявилось, що наявних коштів однозначно не вистачає, тому після того як ще трохи назбирали, поїхали вдруге і тоді знайшли підходящий варіант однокімнатної квартири за ціною та розташуванням самої квартири на АДРЕСА_31. Після оформлення угоди і деяких ремонтних робіт там, він допомагав ОСОБА_13 та ОСОБА_1 перевезти з смт. Магдалинівка речі, тоді і побачив біля під?їзду ОСОБА_3. До того як ОСОБА_1 придбали квартиру, вона проживала у смт. Магдалинівка у матері і приблизно з 2000 року працювала бухгалтером, вела документи у нього в ПП, яке він відкрив у 1996 році. Псля придбання квартири ОСОБА_1 працювала у нього ще деякий час, приблизно декілька років чи рік, а після неї стала працювати далі її мати ОСОБА_13 Про те чи проживала ОСОБА_1 з 2000 по 2005 роки з ОСОБА_13 разом йому не відомо. Він до неї у робочих справах звертався у смт. Магдалинівка.

Свідок ОСОБА_17, будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що проживає в смт. Магдалинівка, є сусідкою ОСОБА_13, тому часто спілкувалась також з її дочкою ОСОБА_1 і їй відомо, що ОСОБА_1 навчалася у музичному училищі у м. Дніпропетровську, а після закінчення повернулася в смт. Магдалинівку, де мати її влаштувала на роботу бухгалтером. Також вона займалася косметикою. В смт. Магдалинівка усі, в тому числі і свідок, до неї зверталися за придбанням різної косметичної продукції, за якою вона їздила до міста щопонеділка. В смт. Магдалинівка Людмила прожила приблизно до осені 2005 - початку 2006 року. Потім поїхала до м. Дніпропетровська, оскільки вони з матір'ю там купили їй кімнату.

Свідок ОСОБА_18, будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що є давньою подругою матері ОСОБА_19 (ОСОБА_1). Так, свідок, коли приїжджала до своєї подруги ОСОБА_12 (матері ОСОБА_16) в гості у 2001-2004 роках, то бачила, що ОСОБА_19 та ОСОБА_1 жили на АДРЕСА_14. Подругу свідок відвідувала приблизно 1 раз на місяць, коли робила їй педикюр. В квартирі були речі ОСОБА_1 і вона була як член сім?ї. Чи працював в цей час ОСОБА_19 їй невідомо, так само не відомо де він працював, однак вищої освіти він не мав та від подруги вона чула, що він працює вантажником на складі, потім вантажником на ринку за ЦУМом. Після 2004 року ОСОБА_19 з ОСОБА_1 переїхали на іншу квартиру, яку винаймали. ОСОБА_20 та ОСОБА_1 приблизно у 2005-2007 році. Після того, як продали квартиру баби ОСОБА_11 на АДРЕСА_30 то гроші віддали ОСОБА_20 на придбали для їх з ОСОБА_1 сім?ї однокімнатної квартири, а решту додала ОСОБА_1, про що свідку розповідала подруга ОСОБА_12 (мати ОСОБА_16), як і про обставини спільного проживання ОСОБА_20 з ОСОБА_1. ОСОБА_12 розповіла про те, що невдовзі після придбання спільної квартири на АДРЕСА_31 у ОСОБА_20 з ОСОБА_21 почався конфлікт та проблеми у стосунках. Також свідок показала, що ОСОБА_21 весь час доки вона її знає займалася косметикою і вона навіть замовляла у неї продукцію, також ще десь працювала.

Свідок ОСОБА_22, будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 є її рідним братом, у них нормальні відносини і їй відомі обставини його особистого життя. Так, у вересні 1996 року ОСОБА_1 переїхала жити як квартирант (кімнати) до двокімнатної квартири їх баби ОСОБА_23 на АДРЕСА_32. В листопаді 1996 року баба померла, їх з ОСОБА_3 батьки переїхали жити на АДРЕСА_32, де також залишилася жити в одній із кімнат ОСОБА_1, а вони з братом залишилися проживати з другою бабою в квартирі на АДРЕСА_5. В 1997 році ОСОБА_3 з ОСОБА_1 стали зустрічатися та зустрічалися весь період до завершення навчання ОСОБА_1 в музичному училищі, після чого вона поїхала до додому в смт. Магдалинівку, оскільки вони з ОСОБА_3 розсварились. В 2001 році ОСОБА_1 приїхала до їх матері в квартиру на АДРЕСА_32, проте на яких умовах (чі на умовах найму, чи в гості, тощо) свідку не відомо було. В липні 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 помирилися та стали проживати разом в квартирі на АДРЕСА_32. В цей час ОСОБА_1 навчалася в Києві та постійно їздила в смт. Магдалинівку, майже щотижня, у зв?язвку з тим, що займалася мережевим маркетингом в косметичній мережі Орійфлейм, Евон, і т.ін., а ОСОБА_3 працював на аптечному складі вантажником. Влітку 2004 року батьки попросили свідка переїхати до них, а ОСОБА_3 з ОСОБА_1 переїхали в квартиру АДРЕСА_15, однак в цій кімнаті свідок ніколи не була і про ці обставини їй відомо зі слів. Там вони винаймали кімнату, а в другій кімнаті жив дід. У 2005 році брат ОСОБА_3 з ОСОБА_1 придбали цю кімнату та жили там до 2007 року, поки не продали квартиру на АДРЕСА_5 і не придбали квартиру НОМЕР_3 в цьому ж будинку №2-а по АДРЕСА_31, в яку була прописана бабуся ОСОБА_10, квартиру якої продали. До того як придбати квартиру НОМЕР_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали в кімнаті в квартирі на АДРЕСА_32, однак будь-яких речей домашнього побуту, як-то телевізор, пральна машинка, посуд, тощо не купували, оскільки не було грошей. Також свідок показала, що ще здавна в їх сім?ї визначено було, що квартира на АДРЕСА_5 буде ОСОБА_3, а на АДРЕСА_32 - їй, тому при продажу квартири на АДРЕСА_5 за 47000,00 доларів США кошти віддали ОСОБА_3 для придбання квартири НОМЕР_3, а також щоб і бабусю можна було до себе ближче забрати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, розглянувши вимоги згідно ст. 11 ЦПК України в заявлених межах, дійшов висновку про задоволення позовів частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

У даній справі позивачами (первісним та зустрічним) визначені предметом поділу квартири, набуті 15 вересня 2005 року та 04 серпня 2007 року, тобто під час дії СК України, а не норм КпШС, що діяли до 01 січня 2004 року. В свою чергу саме вимога поділу майна обумовила заявлення вимоги позивачем за зустрічним позовом, а так само позивачем за первісним позовом про встановлення юридичного факту.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (ст. 256 ЦПК України), однак з урахуванням того, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Зважаючи на це, суд відзначає, що сам по собі факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року не створює юридичних наслідків, як в разі відсутності вимог про поділ майна, набутого у цей період, так і за наявності таких, оскільки виникнення права спільної власності за нормами КпШС УРСР пов'язані з встановленням факту створення сторонами спільної часткової власності на майно та визначення ступеня участі в цьому сторін працею й коштами, а відтак, вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю сторін з липня 2001 року по 01 січня 2004 року задоволенню не підлягають.

Вирішуючи вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 16 вересня 2005 року, що має юридичне значення для майнових прав і обов'язків сторін у зв'язку з заявленими вимогами про поділ майна, набутого 15 вересня 2005 року, суд виходить з наступних встановлених фактичних обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22 липня 1996 року по 30 червня 2000 року навчалася на денному відділенні факультету фортепіано Дніпропетровського музичного училища, що підтверджується записами №№1-2 трудової книжки позивача за первісним позовом (а.с.42-44); з 01 липня 2000 року по 02 березня 2008 року працювала бухгалтером в ПП «Артур», а з 03 березня 2008 року працює в ПрАТ «Київстар» за основною посадою (записи в трудовій книжці №№ 3-13).

07 листопада 2007 року ОСОБА_19 та ОСОБА_24 уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 127, про що видано свідоцтво серії НОМЕР_5. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_19 взяв прізвище дружини - ОСОБА_24. (а.с.8)

15 вересня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_25 посвідчено та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №2154 договір купівлі-продажу 42/100 частин квартири, укладений між ОСОБА_26 та ОСОБА_1, за умовами якого ОСОБА_1 придбала за 50600,00 грн. у ОСОБА_26 42/100 частин квартири НОМЕР_4 у житловому будинку А-9; що складається у цілому з 1-коридор, 2- туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5,6-житлові, 7,8 шафи, І-балкон; житловою площею 26,9 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., що знаходиться АДРЕСА_16 (а.с.80).

Іншого житла в м. Дніпропетровську позивач ОСОБА_1 не має.

Також судом встановлено, що в період навчання з липня 1996 року по червень 2000 року позивач винаймала для проживання кімнату в квартирі АДРЕСА_17, що належала ОСОБА_23, яка доводилася відповідачу за первісним позовом бабою, а після її смерті в 1996 році - батькам ОСОБА_3, які там стали також проживати, у зв?язку з чим сторони познайомилися та стали спілкуватися.

Після закінчення навчання у червні 2000 року позивач повернулася до матері в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, де влаштувалася на роботу з 01 липня 2000 року в ПП «Артур» за основним місцем роботи бухгалтером та працювала на цій посаді до 02 березня 2008 року. Належних, допустимих, достатніх доказів того, що позивач не виходила на роботу або виконувала її постійно дистанційно в м. Дніпропетровську суду не надано, натомість обставини постійної роботи і проживання в смт. Магдалинівка, зокрема, після закінчення навчання та з 01 січня 2004 року по 15 вересня 2005 року узгоджуються з показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_27, які в судовому засіданні під присягою показали, що ОСОБА_1 працювала постійно в смт. Магдалинівка та окрім того, займалася мережевим маркетингом в косметичних компаніях, у зв?язку з чим не рідше одного разу на тиждень - щопонеділка їздила за продукцією в м. Дніпро, обставини чого також узгоджуються в цій частині із показами свідка ОСОБА_22

Натомість обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з період з 01 січня 2004 року по 15 вересня 2005 року не знайшли підтвердження належними, допустимими, достатніми доказами, оскільки в судовому засіданні на підставі показів свідків та з пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_23 проживав в квартирі ОСОБА_28 на АДРЕСА_30 після закінчення навчання ОСОБА_1 повернулася до смт. Магдалинівка і приїжджала в гості до батьків ОСОБА_3 в квартиру на АДРЕСА_32, 7/19, що відповідно узгоджується з показами усіх свідків в цій часині про те, що ОСОБА_1 приїжджала з смт. Магдалинівка, приймала участь у сімейних святах, відновила зустрічі з ОСОБА_3, а так само фотокартками за цей період. Проте ні в судовому засіданні, ні до матеріалів справи відповідачем за первісним позовом не надано доказів того де саме спільно проживали вони з ОСОБА_3, зокрема, з 01 січня 2004 року, після того, як нібито винаймали житло окремо від батьків, а так само будь-яких доказів оренди житла будь-де суду також не надано.

Суд не приймає покази свідка ОСОБА_18 про те, що їй відомо про проживання в квартирі №19 по АДРЕСА_32, 7 ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 однією сім?єю, оскільки свідок очевидцем цих обставин не була і це їй відомо зі слів матері ОСОБА_3, а обставини перебування в квартирі ОСОБА_1 під час відвідування раз на місяць подруги (матері ОСОБА_3В.) не свідчать про спільне сумісне життя і ведення спільного господарства ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та спростовуються іншими зібраними у справі доказами.

Також суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_22 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з січня 2004 року по 15 вересня 2005 року проживали спільно однією сім?єю, оскільки покази свідка в цій частині взаємовиключні, з огляду на те, що в цей же час свідок показала, що проживала на АДРЕСА_5 і ніколи не була в гостях в квартирі, яку вони нібито винаймали до придбання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_18.

Так само не знайшли підтвердження доказами в судовому засіданні доводи відповідача за первісним позовом про джерело та походження у нього коштів в сумі 10000,00 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_19, з огляду на те, що в судовому засіданні він визнав обставини того, що квартиру він не вибирав, участі у придбанні не брав, гроші ніколи в руках не тримав та продавцю не передавав і на той час за його твердженням вони з ОСОБА_1 посварилися.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім?єю сторін в період з 01 січня 2004 року по 15 вересня 2005 року не знайшли підтвердження, а набуте у цей період майно є особистою приватною власністю кожного зі сторін згідно ч.1 ст. 57 СК України, у зв?язку з чим, вимоги про визнання квартири АДРЕСА_18 спільною сумісною власністю сторін задоволенню не підлягають.

Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_29, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №8399 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 вересня 2007 року, за ОСОБА_19 зареєстровано право власності на квартиру НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею -37,7 кв.м., житловою площею - 16,8 кв.м, складається з 1-кориор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова кімната, 5,6,7-кладова, І-лоджія. За умовами вказаного договору продаж вчинено за 28118,00 грн. (а.с.83-84).

Про виконання умов договору купівлі-продажу від 04 серпня 2007 року свідчать розписки: складена ОСОБА_21 власноручно 04 серпня 2007 року про отримання нею від ОСОБА_1 та ОСОБА_19 50000,00 доларів США за продану квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.99); та складена після цього друкованим текстом, датована 04 серпня 2007 року за підписом ОСОБА_21 про отримання нею за продаж вказаної квартири 50000,00 доларів США від ОСОБА_19 в присутності свідків ОСОБА_1, ОСОБА_30 з зазначенням про передачу грошей до підписання розписки (а.с.123).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. 02 серпня 2007 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 вересня 2007 року, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_19 продали ОСОБА_32 за 176750,00 грн. квартиру АДРЕСА_20, належну продавцям на підставі свідоцтва про право власності, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» від 29 листопада1999 року, розпорядження №1969-99, зареєстрованого в КП ДМБТІ 29 листопада 1999 року (а.с. 82).

Слідуючи роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та з'ясовуючи джерело і час придбання спірного майна судом встановлено, що кошти на придбання спірної квартири АДРЕСА_21 отримані від продажу квартири АДРЕСА_22, проданої як визнано сторонами у справі за суму, еквівалентну 35000,00 доларів США, а також наданих коштів матір?ю позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_13 в сумі, еквівалентній 15000,00 доларів США, обставини чого визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

При цьому, на підставі наявних у справі відповідних індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача та відповідача за 2005-2007 роки судом встановлено, що самостійних доходів від трудової діяльності для накопичення суми, достатньої для придбання спірної квартири НОМЕР_3, сторони не мали.

Суд приймає до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження письмовими доказами, в тому числі фотокартками за 2006-2007 роки, показами свідків, а також визнані в судовому засіданні і позивачем, і відповідачем обставини спільного проживання сторін з 16 вересня 2005 року по 03 листопада 2007 року однією сім'єю, ведення спільного господарство, піклування один про одного, праці за для добробуту їх сім?ї, та планування поліпшення їх житлових умов за рахунок придбання квартири сусідки поряд на сходовій клітині поверху, тобто квартири НОМЕР_3, та кожен із них вніс для придбання з метою поліпшення житлових умов для їх сім?ї квартири ту суму коштів, яку зміг, що свідчить про те, що кожний із сторін зробив посильний вклад для спільного добробуту, виходячи із спільних наявних коштів, використаних у спільних інтересах сім?ї - придбання квартири АДРЕСА_23. Обставини спільних зусиль сторін як сім?ї на придбання для них більшої та ліпшої спільної квартири знайшли також і показами свідків ОСОБА_13, яка показала як брала участь у матеріальній допомозі доньці ОСОБА_1 та ОСОБА_19 у придбанні для їх сім?ї квартири, та свідка ОСОБА_22, яка показала, що здавна в їх сім?ї була домовленість, яка дотримана - квартира на АДРЕСА_5 залишається брату - ОСОБА_3, а квартира на АДРЕСА_32 - залишається їй, що, окрім іншого, в тому числі пояснень самого ОСОБА_3, підтверджує ту обставину, що після продажу за згоди всіх співвласників квартири АДРЕСА_23 усю суму отриманих від продажу коштів останній використав на власний розсуд, витративши їх для потреб сім?ї з ОСОБА_1 - на придбання квартири АДРЕСА_13. Так само використала отримані від матері ОСОБА_13 кошти в інтересах сім?ї з ОСОБА_3 і позивач ОСОБА_1, про що також свідчить розписка, складена ОСОБА_3 04 серпня 2007 року (а.с.39).

Зважаючи на встановлені обставини, суд не приймає доводи представника відповідача за первісним позовом про те, що ОСОБА_3 належить 70% квартири НОМЕР_3 як придбані за кошти, належні виключно до його особистої власності (35000,00 доларів США), а ОСОБА_1 витратила на придбання виключно спільні кошти сім?ї - 15000,00 доларів США, оскільки сторони мали спільну мету - придбання для їх сім?ї спільної квартири, і саме про придбання у спільну сумісну власність цієї квартири свідчить розписка ОСОБА_21 про отримання 04 серпня 2007 року коштів у сумі 50000,00 доларів США за продану нею квартиру НОМЕР_3 від ОСОБА_1 та ОСОБА_19 (а.с.99), натомість, відповідач за первісним позовом не надав суду належних, допустимих, достатніх доказів джерела походження та наявності у нього взагалі суми коштів в розмірі 15000,00 доларів США про заробітки яких він стверджував як сумісних з ОСОБА_1, а так само не надано суду і доказів можливого заробітку цих коштів особисто ОСОБА_1, тоді як в судовому засіданні достеменно встановлено та підтверджується наявними письмовими доказами, як то свідоцтвами про право на спадщину, державними актами на право власності на земельні ділянки, свідоцтвами про право власності на майнові паї члена колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.135-143), що такі кошти мала ОСОБА_13 і надала ці кошти їх (ОСОБА_3, та ОСОБА_1.) сім?ї, а тому встановивши, що обома сторонами кошти внесені в інтересах саме їх сім?ї, а не особисто в своїх власних інтересах, суд приходить до висновку про те, що квартира АДРЕСА_24 належить до спільної сумісної власності сторін згідно ст. 70 СК України.

Сама по собі реєстрація в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_10 після продажу квартири по АДРЕСА_1 не свідчить про належність 85/100 квартири НОМЕР_3 ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, оскільки вказані обставини лише підтверджують обставини наявної між батьками і бабами позивача за зустрічним позовом домовленості про те, що квартира на АДРЕСА_5 переходить у розпорядження ОСОБА_3, а інша наявна у їх сім?ї квартира - іншій дитині - ОСОБА_22, та саме у зв?язку з наявністю такої домовленості, визнаної в судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом, інші співвласники квартири по АДРЕСА_5, 2/43 ніколи не заявляли будь-яких майнових претензій щодо порядку розпорядження коштами від продажу цієї квартири виключно ОСОБА_3 на власний розсуд в інтересах власної сім?ї з ОСОБА_1,

Отже, на підставі безпосередньо досліджених доказів, оцінених на належність, допустимість, достатність у своїй сукупності і логічному взаємозв'язку, належить визнати, що спірна квартира АДРЕСА_21 набута сторонами за відплатним договором, укладеним в інтересах сім'ї і за спільною згодою сторін внесені кошти загальною сумою, яка еквівалента була на 04 вересня 2007 року 50000,00 доларів США, тому відповідно до ст. 60 і ч. 3 ст. 61 СК України належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності незалежно від розміру заробітку кожного з них і розміру внеску, оскільки судом встановлено, що усі кошти витрачені обома сторонами виключно в інтересах їх сім?ї.

Таким чином, встановивши належність спірної квартир АДРЕСА_1 до спільного сумісного майна, суд приходить до висновку про право позивача за первісним позовом за ст.69 СК України на поділ цієї квартири, та, враховуючи вимоги ст.70 СК України, ст.372 ЦК України, при визначенні часток у спільній сумісній власності виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Одночасно, судом взято до уваги і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в абз. 4 п.30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» стосовно того, що при вирішенні спору про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження, долучене до матеріалів справи в копії (а.с.7). Дитина проживає разом з матір'ю (позивачем за первісним позовом), що сторонами визнано у судовому засіданні.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 19 квітня 2016 року, ухвалено стягувати щомісяця з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_33 на утримання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, пов?язані з лікуванням останнього в сумі 1088,10 грн. (а.с.70).

Станом на день розгляду справи, а так само на серпень 2016 року відповідач ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів та додаткових витрат на дитину не мав, що визнано позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні, у зв?язку з чим суд не приймає до уваги посилання позивача на довідку Кіровського ВДВС в м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області про наявну непогашену заборгованість станом на 01 червня 2016 року за період з 12 березня по 01 червня 2016 року, з огляду також і на ту обставину, що рішення суду про стягнення аліментів і додаткових витрат набрало законної сили лише 19 квітня 2016 року і лише після цього пред?явлено до виконання, що не може підтверджувати умисну несплату аліментів і їх недостатність в розумінні ч.3 ст. 70 СК України.

Посилання позивача за первісним позовом як на підставу для відступу від рівності часток у спільному сумісному майні на медичні документи про потребу дитини у лікуванні, зокрема, з Центру медико-соціальної реабілітації дітей, на висновок обласної психолого-медико-педагогічної консультації, висновок лікаря-отоларинголога за період з серпня 2016 року по січень 2017 року не свідчать про недостатність розміру аліментів для лікування дитини сторін ОСОБА_6, а лише підтверджують дійсність та наявність додаткових витрат на утримання дитини матір'ю, спір про стягнення і розмір яких вирішений судом в рішенні від 07 квітня 2016 року.

Посилання позивача на постанови судді від 24 лютого 2016 року та 13 травня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП як на підстави для відступу від рівності часток у спільній сумісній власності суд до уваги не приймає, оскільки за постановами судді не було встановлено економічного насильства в сім'ї, а встановлені обставини фізичного та психологічного насильства в сім'ї відносяться до з'ясування добровільності залишення житла, можливості в ньому спільного проживання, при розв'язанні спорів про можливість спільного користування житлом та підстав для вселення.

Інших обставин, які б свідчили про недостатність сплачуваних відповідачем за рішенням суду аліментів на утримання сина, з урахуванням також стягнутих в судовому порядку додаткових витрат на лікування дитини, позивачем за первісним позовом не наведено, доказів наявності виключних обставин, передбачених ч.3 ст. 70 СК України для відступу від рівності часток у спільній сумісній власності не представлено, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку на підставі ст. 372 ЦК України про рівність часток сторін у праві власності на спірну квартиру АДРЕСА_24, а відтак, за позивачем та відповідачем належить визнати право власності на 1/2 частку квартири НОМЕР_3 за кожним з одночасним припиненням права спільної сумісної власності відповідача на спірну квартиру у відповідності з ч.3 ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати належить розподілити пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 16 вересня 2005 року по 03 листопада 2007 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., по ? частині за кожним, припинивши право спільної сумісної власності на цю квартиру.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 42/100 частки квартири АДРЕСА_3

В задоволенні решти первісних позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О.В. Колесніченко