Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Леміш О.М

з участю прокурора Скира В.В

представника відповідача ОСОБА_1І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді цивільну справу за позовом Ужгородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області , ДП Агропромислова фірма Леанка до ОСОБА_2 селищної ради Ужгородського р-ну , Управління держкомзему в Ужгородському р-ні, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконним рішень сесій ОСОБА_2 селищної ради , визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації ,

в с т а н о в и в:

Ужгородський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області , ДП Агропромислова фірма Леанка звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Ужгородського р-ну , Управління держкомзему в Ужгородському р-ні, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконним рішень сесій ОСОБА_2 селищної ради , визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації.

Свій позов позивач мотивував тим, що Ужгородською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при наданні у власність земельних ділянок на території ОСОБА_2 селищної ради Ужгородського району для будівництва та обслуговування житлових будиків.

Однак в ході проведення перевірки встановлено, що всупереч вимог чинного законодавства рішенням 28 сесії 5 ОСОБА_2 селищної ради скликання від 08.07.2010 громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в смт. Середнє, квартал забудови «Приозерний» площею 0,15 га кожному для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, з переведенням із земель сільськогосподарського призначення в землі житлової та громадської забудови.

Рішенням 25 сесії 5 скликання ОСОБА_2 селищної ради від 29.01.2010 року громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в смт. Середнє, квартал забудови «Приозерний» площею 0,15 га кожному для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, з переведенням із земель сільськогосподарського призначення в землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до вищенаведеного, вказаним громадянам ТОВ «Геодезичне та земельне бюро» були розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з переведенням із земель сільськогосподарського призначення в землі житлової та громадської забудови в смт. Середнє, квартал забудови «Приозерний».

Рішеннями 1 сесії 6 скликання ОСОБА_2 селищної ради від 24.11.2010 року були затверджені проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 ОСОБА_4, ОСОБА_7 а також рішенням 4 сесії 6 скликання ОСОБА_2 селищної ради від 14.02.2011 був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3

Державним підприємством «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на запит Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області від 26.09.2011 № 10337, для встановлення місця розташування земельних ділянок вищевказаних громадян, розташованих в мкрн. «Приозерний» на території ОСОБА_2 селищної ради по відношенню до земель Агропромислової фірми «Леанка» було використано «Технический отчет с материалами по перевьічеслению координат пунктов окружних границ части хозяйств Ужгородского района в государственную систему координат». Територію ОСОБА_2 селищної ради було закоординовано та співставлено із координатами земельних ділянок гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 в єдиній просторовій державній системі координат, що і відображено у додатку, згідно якого, земельні ділянки даних громадян розташовані в контурах № 124,125,129,130,131,132,136. ОСОБА_2 селищної ради № 166/02-27 від 16.05.2011 було проінформовано ДП «АПФ Леанка», що відповідною селищною радою, рішень щодо вилучення, передачі у приватну власність земельних ділянок у 125,128,131 контурах - не приймались.

Розглянувши поконтурну експлікацію земель АПФ «Леанка», встановлено, що контури 124,125,129,130,131,132,136 належать до земель, які перебувають у постійному користуванні Агропромислової фірми «Леанка» згідно Державного акту на право постійного користування серія І-ЗК № 000715 виданий 28.02.1996 року.

Таким чином, при наданні земельних ділянок громадянам гр. ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 було порушено ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом).

Державне підприємство Агропромислова фірма «Леанка» використовує земельну ділянку загальною площею 1660,3 га на території ОСОБА_2 селищної ради згідно Державного акту на право постійного користування серія І-ЗК № 000715 виданий 28.02.1996 року.

Крім того, згідно довідок по формі 6-зем, земельні ділянки, які відводились для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд вказаним вище громадянам, відносились до земель сільськогосподарського призначення. Однак, в порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України, проект зміни цільового призначення земель не розроблявся та відповідно не затверджувався, що є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок тощо (ст. 21 Земельного кодексу України).

Таким чином, - рішення 28 сесії 5 скликання від 08.07.2010 року, якими громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в смт. Середнє, квартал забудови «Приозерний» площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, з переведенням із земель сільськогосподарського призначення в землі житлової та громадської забудови;

- рішення 25 сесії 5 скликання ОСОБА_2 селищної ради від 29.01.2010 року, якими громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в смт. Середнє, квартал забудови «Приозерний» площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, з переведенням із земель сільськогосподарського призначення в землі житлової та громадської забудови, рішення 1 сесії 6 скликання ОСОБА_2 селищної ради від 24.11.2010, якими були затверджені проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 ОСОБА_4, ОСОБА_7 а також рішення 4 сесії 6 скликання ОСОБА_2 селищної ради від 14.02.2011, яким був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 є незаконними, оскільки прийняті всупереч встановленому законодавством порядку, а тому підлягають скасуванню.

Також враховуючи вищенаведене, державний акт на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 847176, виданий гр. ОСОБА_3, державний акт на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ, виданий гр. ОСОБА_6, державний акт на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 085491, виданий гр.. ОСОБА_5, державний акт на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 085492, виданий гр. ОСОБА_7, державний акт на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 085493, виданий гр. ОСОБА_8, державний акт на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 085494 , виданий гр. ОСОБА_4 підлягають визнанню їх недійсними, оскільки відсутня законна правова підстава для їх видачі та порушено встановлену законом процедуру надання земельної ділянки у власність.

Оскільки при прийнятті вищевказаних рішень ОСОБА_2 селищної ради Ужгородського району та в подальшому при видачі державного акту на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 847176, виданого гр. ОСОБА_3, державного акту на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ, виданого гр. ОСОБА_6, державного акту на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 085491, виданого гр. ОСОБА_5, державного акту на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 085492, виданого гр. ОСОБА_7, державного акту на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 085493, виданого гр. ОСОБА_8, державного акту на про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 085494, виданого гр. ОСОБА_4 не було дотримано вимог вищевказаного законодавства, а саме ст.ст.116,141-142, 149 Земельного кодексу України, Закону України Про землеустрій, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», „Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, то вказані рішення ОСОБА_2 селищної ради Ужгородського району підлягають визнанню їх незаконними та скасуванню, а зазначені державні акти на право власності на земельні ділянки - визнанню недійсними, а державна реєстрація державних актів на право власності на земельні ділянки - скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити.

Представник відповідача середнянської сільської ради судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з"явились.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, в судовому засіданні встановлено , що Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.30 ЗУ Про землеустрій погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, Законом України Про землеустрій та іншими законами.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні питання щодо регулювання земельних відносин на території міста вирішуються виключно на пленарних засіданнях селищної ради.

Відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні місцева рада в межах свої повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У відповідності до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Крім того, суд також враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з ст.1 Першого протококу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. До того ж у справі Стретч проти Сполученого Королівства від 24.06.2003 року Європейський суд з прав людини зробив висновок, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах Хендісайд проти Сполученого Королівства від 07.12.1976 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.01.1986 року).

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Верховний Суд України за наслідками розгляду справи (постанова №6-92цс13 від 18.09.2013 року) щодо законності передачі земельної ділянки прийшов до наступного правового висновку, відповідно до якого особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідачами було порушено права та законні інтереси держави чи ДП "Агропромислова фірма "Леанка".

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 152, 155, 158 ЗК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 64, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд,-

р і ш и в :

У задоволенні позову Ужгородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області , ДП Агропромислова фірма Леанка до ОСОБА_2 селищної ради Ужгородського р-ну , Управління держкомзему в Ужгородському р-ні, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконним рішень сесій ОСОБА_2 селищної ради , визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд.

Головуючий О.М Леміш