Справа № 478/2182/16-ц Провадження № 2/478/63/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2017 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Іщенко Х.В.,

при секретарі Луговській А.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року представник за довіреністю Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому пославшись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 15325,73 грн. за кредитним договором № б/н від 18.03.2007 року та стягнути судові витрати у розмірі 1378,00 грн., пославшись на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання за вказаним договором щодо своєчасного та повного погашення кредитної заборгованості, в добровільному порядку боржник суму заборгованості не сплачує, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача адвокат ОСОБА_2, посилаючись на те, що до позовної заяви представник позивача не долучив копію свого паспорта, також позов поданий до того, як змінився власник ПАТ КБ «ПриватБанк» та банк було реорганізовано, а представник за довіреністю втратив свої повноваження в звязку з припиненням юридичної особи, просив суд закрити провадження по зазначеній справі. Згодом, в судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2, просив відмовити позивачу в задоволенні позову в звязку з закінченням строків позовної давності.

Матеріалами справи встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 18.03.2007 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зазначеного договору, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 15325,73 грн., яка складається з: 640,18 грн. заборгованість за кредитом; 10379,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8,6 Умов та правил надання банківських послуг? 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 705,99 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Позивачем зазначене зобов'язання виконано в повному обсязі, однак відповідач кредитне зобов'язання не виконав, що привело до виникнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, в результаті настають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення частини кредиту за графіком кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася поверненню по графіку та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України до повного погашення кредиту, оскільки він наданий на умовах платності за його користування.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Ст.629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Крім того, визначаючи розмір заборгованості та її складові слід зазначити про відсутність підстав для стягнення нарахованих Банком штрафів, оскільки має місце подвійна відповідальність за одне й те ж саме порушення.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору (довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний факт прострочення виконання зобовязання. У той самий час, п.8,6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні строків платежів за будь яким із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 р.

Виходячи з наведеного у задоволенні вимог про стягнення штрафів слід відмовити.

За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14119,74 грн., яка складається з: 640,18 грн. заборгованість за кредитом; 10379,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Посилання відповідача щодо ліквідації чи реорганізації ПАТ КБ «ПриватБанк» та втрати повноважень представника позивача за довіреністю суд відхиляє тому, що рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ КБ «ПриватБанк» не було ліквідовано чи реорганізовано, а було призначено членів правління, ради та обрано Голову правління банку ОСОБА_3, який надав довіреність на представництво інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк» в судах ОСОБА_4, який звертався з позовною заявою до суду.

Посилання відповідача про застосування строку позовної давності у кредитних відносинах із застосуванням платіжної картки суд відхиляє тому, що відповідний правовий висновок зроблений згідно постанови Верховного суду України по справі №6-14цс14 від 19.03.2014 року, де зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). Згідно наданої позивачем довідки, термін кредитної картки 518821, виданої ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 18.03.2007 року, діє до 01 місяця (включно) 2014 року, а тому строк позовної давності спливає 31 січня 2017 року, а позивач звернувся з позовом до суду 06.10.2016 року.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню, пропорційно задоволеним вимогам, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені ним судові витрати у сумі 1269,14 грн.

Керуючись ст. ст.10,11,209,212,214-215, 218,224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (, рах. №3111, МФО №305299) суму заборгованості у розмірі 14119 (чотирнадцять тисяч сто девятнадцять) гривень 74 копійки за кредитним договором № б/н від 18.03.2007 року.

В останній частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» ( , рах. №3111, МФО №305299) судові витрати в розмірі 1269 (одна тисяча двісті шістдесят девять) гривень 14 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом із повідомленням.

Суддя: