Справа № 161/7962/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/1027/17 Категорія: 30 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

секретар - Вергун Т.С.

за участю: представника відповідачів Мельничук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Нововолинського міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні його позову до Нововолинського міського сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог,

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Cудом встановлено, що Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року, зобов'язано Нововолинський міський сектор управління Державної міграційної служби України у Волинській області оформити і видати паспорт громадянина України ОСОБА_2 для виїзду за кордон. 05 жовтня 2015 року ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вину завдавача шкоди.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем наявності матеріальної шкоди, заподіяної відповідачами.

Посилання на те, що судовим рішенням відповідача - Нововолинський міський сектору Управління ДМС у Волинській області, зобов'язано видати та оформити паспорт, не звільняє позивача від доведення інших складових частин цивільно-правової відповідальності, а саме наявності шкоди та причинного зв'язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати сторони, що пов'язані з явкою до суду та інші витрати, пов'язані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи. А тому, ці витрати є судовими витратами і не є матеріальною шкодою. Можливе отримання доходів у розмірі 4000 доларів США в разі виїзду на роботу за кордон не підтверджується і є припущенням позивача. Зошит за 20105 рік, який поданий позивачем як доказ, не містить даних про виконання робіт та виплату роботодавцем заробітної плати у вказаному розмірі. Позивачем не доведено заподіяння йому матеріальної шкоди на суму 4000доларів США та 2565,68грн.

Наявність моральної шкоди також потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Позивачем не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних йому діями відповідачів. Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог в частині стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 35828грн.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що сам по собі факт невидачі документів є порушенням Закону, Конституції України та інтересів громадянина України і є підставою для відшкодування моральної шкоди спростовуються вищенаведеним.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, перевірив належним чином доводи позивача і заперечення відповідачів та відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України дав належну оцінку встановленим обставинам та наявним у справі доказам. Суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, оскільки належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю Нововолинського міського сектору Управління Державної міграційної служби України, Управлінням Державної міграційної служби у Волинській області при здійсненні ними своїх повноважень було завдано позивачеві майнову і моральну шкоду в матеріалах справи немає і в ході розгляду справи останнім суду надано не було.

Виходячи із визначених ст. 303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді