Справа № 638/3539/17
Провадження № 2/638/2745/17
04 липня 2017 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі
головуючого судді Омельченко К.О.
при секретарі Помазан М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-
У 2007 році позивач, маючи бажання прийняти у власність займані приміщення, звернувся до Виконавчого комітету Дзержинської районної ради в м. Харкові з відповідним клопотанням, за яким йому надано було лист-відповідь № Т.3667 від 08.11.2007 р. згідно якого Виконавчий комітет Дзержинської районної ради в м. Харкові не заперечує проти передачі у власність ОСОБА_1 займаних кімнат у випадку виключення їх зі складу службових. Однак, з часу використання вищевказаних приміщень і до теперішнього часу будь-хто до ОСОБА_1 з вимогою про виселення не звертався, будь-яких рішень щодо позбавлення його права користування даними приміщеннями не приймав.
Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав.
За клопотанням представника позивача та у відповідності зі ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.01.1979 р. рішенням Дзержинської районної Ради народних депутатів Харківської області № 6 «Про передачу житлової площі під службову ЖЕК-22» було вирішено передати Житлово-експлуатаційній конторі №22 двокімнатну квартиру №1,площею 28,4 кв.м. в будинку літ. «А» по провулку Річний в м. Харкові.
Згідно виписки з наказу №69 від 19.07.1978 р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ЖЕК-22 на посаду слюсар-сантехнік.
Перебуваючи на посаді слюсаря-сантехніка в ЖЕК-22 ОСОБА_1 виконавчий комітет рішенням виконкому Дзержинської районної Ради депутатів трудящих м. Харкова від 07.03.1979 р. № 55 видав службовий ордер №0608, яким надано право зайняття ОСОБА_1 двох кімнат, загальною площею 28,4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.
Окрім того, ОСОБА_1 приблизно з 2000 року після смерті сусідки ОСОБА_2 яка проживала у сусідній кімнаті, про яку він піклувався протягом останнього року до її смерті та яка добровільно передала йому ключі від своєї кімнати з метою її використання, став використовувати її кімнату та коридор для свого проживання та своєї сімї.
Таким чином, приблизно з 2000 року і до теперішнього часу ОСОБА_1 та члени його сімї фактично використовують відповідно технічного паспорту плану поверхів будівлі літ. «А» у будинку № 21 по провулку Річному в м. Харкові приміщення №1-2 площею 12,20 кв.м., приміщення №1-3, площею 16,20 кв.м., приміщення №1-4, площею 3,9 кв.м. та приміщення №1-5, площею 12,5 кв.м.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Згідно виписки з наказу №92 від 03.09.1981 р. ОСОБА_1 був переведений з ЖЕК-22 в іншу організацію, проте житловою площею він продовжував користуватись.
У 2007 році ОСОБА_1 маючи бажання прийняти у власність займані приміщення звернувся до Виконавчого комітету Дзержинської районної ради в м. Харкові з відповідним клопотанням, за яким йому надано було лист-відповідь № Т.3667 від 08.11.2007 р. згідно якого Виконавчий комітет Дзержинської районної ради в м. Харкові не заперечує проти передачі у власність ОСОБА_1 займаних кімнат у випадку виключення їх зі складу службових.
Однак, з часу використання вищевказаних приміщень і до теперішнього часу будь-хто до ОСОБА_1 з вимогою про виселення не звертався, будь-яких рішень щодо позбавлення його права користування даними приміщеннями не приймав.
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.
Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2004 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.
Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
За таких, обставин, оскільки ОСОБА_1 СергійСтефанович використовує житлові приміщення 1-2, 1-3, 1-4 та 1-5 літ. «А» в будинку № 21 по провулку Річний в місті Харкові більше 15 років, то відповідно до ст.344 ЦК України в нього виникло право власності на вказані приміщення які ним зайняті та використовуються для проживання.
Керуючись ст..ст. 10, 11, 79, 88, 174, 213-215,224-226 ЦПК України, суд
Визнати за ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 виданий ЦОМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.08.1997 р.) право власності на житлові приміщення № 1-2 площею 12,20 кв.м., приміщення № 1-3 площею 16,20 кв.м., приміщення № 1-4 площею 3,9 кв.м., приміщення № 1-5 площею 12,5 кв.м. в житловому будинку літера «А», що розташований за адресою: м. Харків, провулок Річний, будинок №21.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя