21.07.2017 Справа № 337/1233/17
Пров. №2/337/812/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі

головуючого судді Бондаренко І.В.

з участю секретаря Куліш Л.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач подав до суду позов до відповідача, в якому просить стягнути з нього моральну шкоду в сумі 240000 грн., заподіяну його здоров`ю при виконанні службового обов`язку у складі Збройних сил на території Демократичної республіки Афганістан у період з 1984 року по 1986 рік, яку обґрунтував тим, що при виконанні вказаного службового обов`язку отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та правої ноги /контузія головного мозку 1985 р./, що призвело до розвитку захворювань, внаслідок чого йому встановлено 3 групу інвалідності, в зв`язку з чим він постійно потребує лікування, його здоров`я з кожним роком погіршується, він страждає на головні болі, виникають запаморочення, похитування, погіршення пам`яті та слуху, та інші моральні та фізичні страждання, тобто порушені його нормальні життєві зв`язки і він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Представник відповідача у судовому засіданні з позовом не погодився та зазначив, що позивач не надав належних доказів того, що вказані ним у позові захворювання утворились внаслідок його служби у Збройних силах України, крім того, Міністерство оборони у даному випадку не є належним відповідачем. З наведених підстав вважає необхідним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних силах СРСР з серпня 1984 року по серпень 1986 року у військовій частині в/чпп НОМЕР_1 на території Демократичної республіки Афганістан, коли був звільнений у запас, що вбачається з копії військового квитка позивача, та архівної довідки від 12.05.2012 року, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до довідки МСЕК АВ №0825520 від 21.02.2017 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності безстроково.

При цьому, з 29.01.2015 року позивачу була встановлена друга група інвалідності.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 5146 від 20.12.2016 року множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та правої ноги /контузія головного мозку 1985 р./ у ОСОБА_1 наслідком яких стали множинні рубці в анатомічних ділянках, вказаних у висновку фахівця спеціаліста з питань СМЕ Київського міського клінічного бюро СМЕ №2922/ж від 20.12.2016 року призвело до розвитку захворювань, як наслідку перенесеної контузії поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Позивачем суду надані, також, виписки з історії його хвороб, при проходженні ним лікування у зв`язку з вказаними захворюваннями, у період з 2011 року по 2016 рік.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Виходячи зі змісту «Про чисельність Збройних Сил України; нормативно-правовий акт № 235-VIII від 05.03.2015 року та ст.3 Закону України «Про Збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Згідно вказаних нормативних актів, Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Відповідно до листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Оскільки встановлено, що, згідно військового квитка, позивач проходив строкову службу в 1984 1986 роках, та згідно експертного висновку, отримав захворювання внаслідок виконання службового обов`язку у складі Збройних сил на території Демократичної республіки Афганістан, то позивач, відповідно, зазнав моральної шкоди внаслідок отримання такого захворювання.

Проте, згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» судам роз`яснино, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,наявність причинного зв`язку між шкодо та правоти правним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в іншій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я, військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени їх сімей, приймають на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади або органу місцевої самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Також, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

У відповідності до ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов`язок надання яких покладається на сторони по справі.

В даному ж випадку суд вважає, що позивач не надав належних доказів того, що під час отримання ушкодження свого здоров`я при виконанні службового обов`язку у складі Збройних сил на території Демократичної республіки Афганістан у період з 1984 року по 1986 рік він перебував на службі у Збройних силах України, які утворились лише 06.12.1991 року.

Позивач наполягає на тому, що відповідачем по справі має бути Міністерство оборони України.

Таким чином, Міністерство оборони України не може бути визнане особою, яка має нести відповідальність за спричинення моральної шкоди позивачу у даному випадку.

Проаналізувавши норми діючого законодавства України та обставини, встановлені в ході судового розгляду, суд вважає, що порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст.1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, а питання відшкодування шкоди, заподіяної особам внаслідок виконання службового обов`язку у складі Збройних сил на території Демократичної республіки Афганістан врегульований положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові №2-86гс14 від 21.10.2014 року, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, до даного випадку застосована бути не може, оскільки вона стосується питань відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб саме Міністерства оборони України, які спричинили матеріальні збитки майну іншої юридичної особи.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Керуючись ст.10,11,60,208,212-218 ЦПК України, ст.1167 ЦК України, Законом України «Про збройні сили України», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції.

Суддя