АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1342/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки недійсним -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що 18 грудня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір позики коштів, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, за реєстровим номером № 4026.

Зазначала, що в якості забезпечення повернення коштів, наданих ОСОБА_7 за вищевказаним договором позики, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено іпотечний договір від 18 грудня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, за реєстровим номером № 4027, предметом якого є квартира № 27, що знаходиться в м.Черкаси, по вул. Лазарєва,4.

На момент укладення вищезазначеного договору іпотеки ОСОБА_7 являлась матірю неповнолітньої ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та фактично проживала з нею у спірній квартирі, що є предметом іпотеки.

Однак, ОСОБА_7 під час укладення договору іпотеки надала нотаріусу завідомо підробну довідку КП «Соснівська СУБ» ЧМР № 3292 від 10 грудня 2009 року, де були зазначені неправдиві відомості щодо того, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа ОСОБА_7, що суперечило дійсності. В подальшому умисно заволоділа коштами ОСОБА_8, використовуючи при цьому дану фальшиву довідку.

Вищевказані обставини були предметом розгляду кримінальної справи № 1-487/12 за результатами розгляду якої Соснівським районним судом м.Черкаси було винесено вирок від 1 квітня 2013 року, яким ОСОБА_7 було визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.358 КК України та ч.4 ст.190 КК України та призначено покарання у вигляді відбуття покарання 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю засудженого.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка також зазначила, що ОСОБА_7 має ще до укладення вищевказаного договору позики та договору іпотеки з ОСОБА_8 зобовязання з повернення коштів перед позивачкою ОСОБА_6, так як отримала від позивачки позику в сумі 15000 доларів США 25 травня 2008 року та 10 000 доларів США 10 грудня 2008 року, про що підписала розписку.

20 березня 2013 року рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси у справі № 2-3525/12 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики, було задоволено позовні вимоги позивачки та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 борг в сумі 15 000 доларів США, відсотки за користування позикою у сумі 20 203,32 доларів США, а всього 35 203,32 доларів США, що еквівалентно 281 380 грн. 14 коп. Крім того, стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивачки заборгованість в сумі 10 000 доларів США, відсотки за користування позикою в сумі 26 700 доларів США, а всього 35 700 доларів США, що еквівалентно 293 343 грн. 10 коп.

Відповідачка до цього часу не виконала свої зобовязання перед позивачкою. Тому вважає, що передача спірної квартири, що є предметом іпотеки та належить ОСОБА_7 у власність іпотекодержателю ОСОБА_8 порушує права позивачки як кредитора у звязку з тим, що ОСОБА_7 втратила своє право на звернення до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, так як вже зверталася з позовом до ОСОБА_8 з цього приводу, однак відмовилася від позову в звязку з мирним вирішенням даної справи.

Позивачка ОСОБА_6, посилаючись на статті 203, 215, 216, 230 ЦК України вважає, що має право оспорювати вищезазначений правочин, так як є заінтересованою особою в тому, щоб оскаржуваний іпотечний договір був визнаний недійсним, так як від цього залежить подальша можливість законної реалізації її права на отримання присудженої заборгованості за рішенням суду за рахунок квартири № 27, що знаходиться в м.Черкаси, по вул. Лазарєва,4, належної ОСОБА_7

Просила суд визнати недійсним договір іпотеки від 18 грудня 2009 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, за реєстровим номером № 4027.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ч. 6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (ч.4 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що 18 грудня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір позики коштів, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, за реєстровим номером № 4026, відповідно до якого ОСОБА_8 надала ОСОБА_7 позику в сумі 256 000 грн., що еквівалентно 32 000 доларів США, зі строком повернення до 18 грудня 2010 року.

В якості забезпечення повернення коштів наданих ОСОБА_7 за вищевказаним договором позики між відповідачами було укладено іпотечний договір від 18 грудня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, за реєстровим номером № 4027, предметом якого є квартира № 27, що знаходиться в м.Черкаси, по вул. Лазарєва,4.

На момент укладення вищезазначеного договору іпотеки ОСОБА_7 являлась матірю неповнолітньої ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та фактично проживала з нею у спірній квартирі, що є предметом іпотеки.

Під час укладання договору іпотеки ОСОБА_7 надала нотаріусу завідомо підробну довідку КП «Соснівська СУБ» ЧМР № 3292 від 10 грудня 2009 року, де були зазначені неправдиві відомості щодо того, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа - ОСОБА_7, що суперечило дійсності та умисно заволоділа коштами ОСОБА_8 ,використовуючи при цьому дану підроблену довідку.

Вищевказані обставини були предметом розгляду кримінальної справи № 1-487/12 за результатами розгляду якої Соснівським районним судом м.Черкаси було винесено вирок від 1 квітня 2013 року, яким ОСОБА_7 було визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.358 КК України та ч.4 ст.190 КК України та призначено покарання у вигляді відбуття покарання 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю засудженого.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2013 року провадження по кримінальній справі за апеляційною скаргою прокурора на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 1 квітня 2013 року відносно засудженої ОСОБА_7 закрито, у звязку з відмовою апелянта від своїх апеляційних вимог.

Також ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_6 позику в сумі 15 000 доларів США згідно договору позики від 25 травня 2008 року. Крім того, 10 грудня 2008 року уклала з позивачкою договір позики, згідно якого отримала кошти в сумі 10000 доларів США.

20 березня 2013 року рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси у справі № 2-3525/12 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики, було задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 борг в сумі 15000 доларів США, відсотки за користування позикою у сумі 20203,32 доларів США, а всього 35203,32 доларів США, що еквівалентно 281 380 грн. 14 коп. Крім того, стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивачки заборгованість в сумі 10 000 доларів США, відсотки за користування позикою в сумі 26 700 доларів США, а всього 35700 доларів США, що еквівалентно 293343,10 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 14.02.2013 року провадження по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_11 до ОСОБА_8, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10, Орган опіки та піклування м.Черкаси про визнання договору іпотеки недійсним закрито в звязку з відмовою від позову.

За змістом вказаної ухвали від 14 лютого 2013 року вбачається, що позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_11 звертались до відповідачки ОСОБА_8 з позовом про визнання договору іпотеки квартири недійсним.

В подальшому ОСОБА_6Л, подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси, яка була відхилена ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 8 квітня 2013 року. При цьому, апеляційний суд критично оцінив доводи ОСОБА_6, що ухвалою суду першої інстанції порушено її право, оскільки вона позбавлена можливості в майбутньому звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, оскільки відмова від позову позивачем ніяким чином не порушує прав та інтересів скаржника.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року відхилена касаційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 14 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 8 квітня 2013 року.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.03.2013 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_11 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та зняття з реєстрації позов задоволено. Визнано за ОСОБА_8 право власності на квартиру за адресою: м.Черкаси, вул.Лазарєва,4.кв.27. Знято з реєстрації ОСОБА_7 та ОСОБА_11, вирішено питання про судові витрати.

На вказане рішення ОСОБА_6Л, подавала апеляційну скаргу, яка була повернута скаржнику ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2013 року, провадження в справі закрито з підстав того, що зі змісту апеляційної скарги не вбачалося обставин, які б свідчили про те, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 5 березня 2013 року вирішено питання про права та обовязки ОСОБА_6, не встановлено як саме вказане рішення порушує її права та інтереси.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2013 року відхилена касаційна скарга ОСОБА_6, ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2013 року залишена в силі. Суд касаційної інстанції вказував на правильність висновків стосовно того, що оскаржуваним рішенням не вирішувалися права та обовязки заявника, до участі в розгляді справи вона не залучалася.

Таким чином, право власності на квартиру за адресою: м.Черкаси, вул.Лазарєва,4.кв.27, яка була передана в іпотеку за договором від 18 грудня 2009 року, який позивачка ОСОБА_6 просить визнати недійсним, перейшло від іпотекодавця ОСОБА_7 до іпотекодержателя ОСОБА_8, а тому відповідно до п.18 договору та статті 17 Закону України «Про іпотеку» даний договір припинив свою дію.

Колегія суддів вбачає, що районний суд, встановивши всі обставини у справі, врахував, що, судами неодноразово вирішувалося питання про можливу наявність порушених прав чи обовязків позивачки ОСОБА_6 при розгляді справ, що стосувалися правовідносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відносно спірної квартири, що була предметом іпотеки за договором від 18 грудня 2009 р. Вищевказаними рішеннями судів не встановлено порушень прав та обовязків ОСОБА_6Л, при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на квартиру за ОСОБА_8

Відповідно до ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивачка зазначала, що визнання договору іпотеки недійсним надасть їй можливість, як кредитору ОСОБА_7, задовольнити свої вимоги за рахунок даного майна, тобто таким чином поновити її порушене право. Проте, позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність її прав на вказану квартиру, у звязку із укладанням між нею та ОСОБА_7 договорів позики, та оспорювання або невизнання цього права відповідачами. Вказане нерухоме майно на користь ОСОБА_6 як іпотека (наступної черги) не зареєстровано, рішень суду з приводу звернення стягнення на вказану квартиру на користь позивачки не існує.

Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою суду щодо тверджень позивачки про можливість поновлення її прав, як кредитора, після визнання договору іпотеки недійсним, за рахунок вказаної квартири, оскільки судове рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 за договорами позики, виконується відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», при цьому в першу чергу за виконавчим документами стягнення звертається на грошові кошти та інше рухоме майно боржника, з урахуванням черговості та вимог інших кредиторів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки недійсним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :