Справа №590/460/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сатарова О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1089/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 26 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 липня 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Остаточно уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_4 просив: здійснити поділ майна, двокімнатної квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1, рівними частинами по ? частини із майна ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 26 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя право власності в рівних частках на наступне майно:

- на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 730 грн. 80 коп.

Вказане рішення суду відповідачка оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що під час перебування у шлюбі відповідачкою за особисті грошові кошти, які їй були подаровані мамою, 31.07.2002 року було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1. Тому спірна квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності.

Зазначає, що сам факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Також відповідачка вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення з позовом до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира набута сторонами у справі у період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між ними в рівних часинах - по 1/2 частини кожному.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, а також зроблені на підставі зібраних доказів, яким суд дав належну оцінку, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували шлюб 11 січня 2002 року у відділі реєстрації актів громадського стану Ямпільського району управління юстиції в Сумській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 01 (а.с. 9).

Відповідно до рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 30 листопада 2006 року, яке набрало законної сили 12 грудня 2006 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 76).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, про що 03 березня 2017 року складено відповідний актовий запис № 02 (а.с. 114).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

При цьому при визначенні моменту припинення шлюбу у разі його розірвання суд також враховує роз'яснення, викладенні в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст.114 СК України). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 року, тобто до дня набрання чинності СК України.

Згідно договору купівлі-продажу (а.с. 10), 31 липня 2002 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 двокімнатну квартиру загальною площею 52,2 кв.м, житловою площею 26,7 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1, 31 липня 2002 року договір посвідчено державним нотаріусом Ямпільської районної державної нотаріальної контори - Лях В.В., вищезазначений договір зареєстровано в Глухівському МБТІ, що також підтверджується і наданою на запит суду довідкою з БТІ (а.с. 58).

Після придбання квартири сторони в ній проживали разом.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_3, у порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження того, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана нею за особисті кошти.

Матеріали справи також не містять належних і допустимих доказів, які спростовували б презумпцію спільності майна та доводили існування обставин, передбачених ст. 57 СК України, відтак суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку щодо поділу майна сторін по справі, придбаного ними у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проте, ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що квартира, яка була придбана нею за час шлюбу з позивачем, а саме 31 липня 2002 року, була придбана за гроші, які надала їй в дар її мати, ОСОБА_9 ОСОБА_3 у підтвердження дарування ОСОБА_9 грошових коштів на придбання квартири не надано суду нотаріально посвідченого договору дарування цих грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції строку позовної давності до вимоги про поділ майна подружжя є безпідставними.

Так, у відповідності до положень ст. ст. 256-257 та 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 72 СК України, а також роз'яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З вищенаведеного слідує, що вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, бо саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Неподання позову про поділ майна, в тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, яке зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права такого подружжя і вказувати на початок перебігу строку позовної давності.

Така правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, позивач після розірвання шлюбу постійно проживає в квартирі, здійснює її ремонт та вживає інші дії щодо утримання квартири, а дізнавшись в червні 2016 року про те, що відповідачка збирається взяти кредит під заставу квартири, яка придбана ними під час шлюбу, тому і звернувся до суду з позовом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем строк звернення до суду за захистом свого права пропущено не було.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, упередженості судді при розгляді даної справи, які були б підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 26 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -