АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7214/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1826/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

За участю секретаря : Кальник А.М..

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" від 1 грудня 2016 року №156-к про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" за прогули без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП "Полтавське управління геофізичних робіт", посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визнання незаконним наказу №156-к від 01.12.2016 року про звільнення ОСОБА_2 за прогули без поважних причин, відмовивши в задоволенні вимог повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано наказ ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» №61-в від 12.07.2016 року «Про порушення платіжної дисципліни» незаконним, поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 21079 грн. 36 коп.

В частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» рішення допущено до негайного виконання.

На підставі вказаного рішення суду, 23.11.2016 року ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» видано наказ №153-к «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності».

Наказ про поновлення на роботі було направлено в цей же день засобами поштового звязку на адресу ОСОБА_2, що не заперечується відповідачем.

24 листопада, 28 листопада, 29 листопада та 30 листопада 2016 року підприємством були складені акти №1/24-11-16, 1/28-11-16, 1/29-11-16, 1/30-11-16 відповідно, про порушення трудової дисципліни працівником, а саме про відсутність ОСОБА_2 на роботі без поважних причин

На підставі вказаних актів заступником директора з фінансово-економічних питань внесено подання в.о. директора ДП «Полтавське управління геофізичних робіт»про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за вчинення нею прогулу без поважних причин 24 листопада, 28 листопада, 29 листопада та 30 листопада 2016 року.

Вищезазначені обставини стали підставою для видачі 01.12.2017 року наказу №156-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2Г.» та відповідно її звільнення з займаної посади за прогули без поважних причин, вчинені 24.11.2016 року, 28.11.2016 року, 29.11.2016 року, 30.11.2016 року на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказувала на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2016 року її було поновлено на роботі в ДП «Полтавське управління геофізичних робіт». Після отримання 24.11.2016 року повного тексту судового рішення, вона звернулася в телефонному режимі до інженера з підготовки кадрів підприємства з питаннями щодо видачі наказу про поновлення на роботі та про її вихід на роботу, однак відповіді не отримала. Натомість, 10.12.2016 року отримала по пошті копію наказу №156-к про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та чергове звільнення з роботи. Вважаючи, що прогулів не допускала, а самим відповідачем створено штучні умови для її повторного звільнення, просила визнати вказаний наказ незаконним, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч ст.149 КЗпП України роботодавець не пересвідчився у відсутності поважних причин невиходу позивача на роботу, належним чином не забезпечив їй можливість надати свої пояснення з приводу порушення трудової дисципліни, натомість вважав за достатню підставу для звільнення за прогули пояснювальні записки інженера з підготовки кадрів, що свідчить про звільнення працівника з порушенням передбаченого трудовим законодавством порядку, а відтак вимоги в частині визнання наказу про звільнення незаконним - є обґрунтованими.

З вказаними висновками погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Статтею 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно ч.1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як вірно встановлено судом та не спростовано відповідачем, після виготовлення повного тексту судового рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі, остання його отримала 24.11.2016 року, після чого ініціювала питання про можливість приступити до роботи шляхом зясування такої можливості в телефонному режимі з роботодавцем.

Одночасно, 23.11.2016 року підприємством було видано наказ про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності.

Не заперечуючи факту видачі самого наказу про її поновлення на роботі, позивач категорично заперечувала отримання нею як поновленим працівником копії вказаного наказу.

Натомість відповідач наполягав, що ним копія наказу про поновлення на роботі була направлена на адресу ОСОБА_2Г в той же день, доводячи вказаний факт витягом з списку згрупованих поштових відправлень від 23.11.2016 року.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про отримання позивачем поштовим звязком копії наказу про її поновлення на роботі.

Між тим, в даному випадку правове значення має не сам факт направлення роботодавцем поновленому працівнику копії наказу про його поновлення, а факт отримання останнім такого наказу, оскільки підприємство після видачі наказу про поновлення на роботі зобовязано не лише належним чином повідомити про це працівника, а й ознайомити його з наказом під розписку.

Вірно встановивши в цій частині обставини по справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неналежне повідомлення роботодавцем ОСОБА_2 про поновлення на роботі.

Вважаючи прогулами факти відсутності позивача на робочому місці 24.11.2016 року, 28.11.2016 року, 29.11.2016 року та 30.11.2016 року, відповідачем були складені акти про порушення трудової дисципліни прогули без поважних причин, на підставі чого складено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Разом з цим, підприємством не надано суду доказів про дотримання ним визначеної положеннями ст.149 КЗпП України процедури відібрання від порушника письмових прояснень, зясування фактичних причин відсутності на робочому місці.

Натомість надані пояснювальні записки інженера з підготовки кадрів про неможливість отримання у ОСОБА_2 пояснень з приводу відсутності на робочому місці не підмінюють собою власні пояснення працівника та не слугують доказом дотримання роботодавцем вимог ст. 140 КЗпП України.

Крім того, місцевий суд вірно зазначив, що для визнання дисциплінарного проступку прогулом треба встановити не лише відсутність працівника на роботі більше трьох годин, але й встановити факт такої відсутності без поважних причин.

Проте, в даному випадку відповідач, встановивши відсутність працівника на роботі, не зясував поважність чи неповажність причин відсутності на роботі, не забезпечив можливість надати з цього приводу свої пояснення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що самим підприємством не доведено факту відсутності працівника на роботі без поважних причин та порушення ним встановлених положеннями ст.149 КЗпП України правил застосування дисциплінарних стягнень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що підприємством було виконано обовязок по поновлення позивача на роботі та направлення на її адресу копії відповідного наказу, оскільки матеріалами справи не доводиться факт отримання ОСОБА_2 вказаного наказу, а самі посилання на відправлення його поштовим звязком не звільняють відповідача від обовязку доведення факту обізнаності позивача з таким наказом.

Крім того, доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б заперечили висновки суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем визначеного ст. 149 КЗпП України порядку застосування дисциплінарних стягнень та забезпечення працівнику можливості надати власні пояснення з приводу своєї відсутності на робочому місці.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1