АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 654/22/17-ц
Номер провадження:22-ц/791/1298/17
Головуючий в І інстанції Охтень А.А.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоКолісниченка А.Г.,
суддів:Вейтас І.В.,
Радченка С.В.,
за участю секретаряПавловської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.05.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 8169,28 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд, приймаючи рішення про стягнення пені за весь час прострочення посилається на ч.1 ст.196 СК України, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка повинна сплачувати аліменти, одержувач має право на стягнення пені. Але у суді і справі відсутні докази вини позивача в несвоєчасній сплаті аліментів та заборгованості. Вина відповідача не доведена. В той же час у справі є докази які підтверджують наявність хвороби у відповідача, його неодноразовому лікуванні, у зв'язку з чим відповідач не працював, стояв у відділу занятості на отримання працевлаштування. Крім того, судом не враховано матеріальний та сімейний стан. Відповідно до ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті по виконавчому листу за минулий час, але не більш як за три роки, а тому і стягнення пені можливе лише за період стягнення аліментів, тобто не більш як за три роки і при тому з вини відповідача, яка судом не встановлена та не доведена. У зв'язку з чим, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким яким стягнути неустойку за останній рік в сумі 872,62 грн.

ОСОБА_6, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_5 до суду не з'явився. Від його представника ОСОБА_7 надійшла заява про перенесення слухання справи, у зв'язку з тим, що він зайнятий в іншому судовому засіданні. Колегія суддів не може визнати поважними причини неявки ОСОБА_5 та його представника до апеляційного суду, оскільки сам ОСОБА_5 в силу положень ч.5 ст.76 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, і він будь-яких заяв до суду не подавав. А вибір представника відповідача на користь його участі в іншому судовому процесі, колегія також не може визнати поважною причиною неявки до апеляційного суду.

За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_5 та його представника на підставі ч. 2ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.11.2001 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? заробітку (доходу), але не менше ? не обкладеного податком мінімуму доходів громадян починаючи з 29.10.2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

З виконавчого листа вбачається, що 23.12.2005 року Голопристанським районним судом було розглянуто позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про зміну розміру аліментів. За результатом розгляду постанову судді Голопристанського районного суду від 19.11.2001 року про стягнення аліментів з ОСОБА_5 змінено і вирішено здійснювати стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менще 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2005 року і до її повноліття. Виконавчий лист виданий на підставі постанови Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.11.2001 року вважати недійсним. Рішення набрало чинності 02.01.2006 року.

Відповідно до розрахунку наданого Голопристанським міськрайонним ВДВС вбачається, що з 2006 року ОСОБА_5 не належним чином сплачував позивачці аліменти, внаслідок чого станом на 31.03.2017 року сума заборгованості складає 22325,61 грн. (а.с.72).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України у справ № 6-535цс16 від 1 червня 2015 року, міститься висновок про те, що з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розмір неустойки, розрахований судом у відповідності із вимогами закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не сплачував аліменти у зв'язку з тим, що знаходився на лікуванні та не працював і перебував обліку у Центрі зайнятості на отримання працевлаштування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у справі відсутні докази цих обставин.

Посилання апелянта на розгляд справи за його відсутності колегією також до уваги не беруться, оскільки матеріали справи свідчать, що спір між сторонами розглядався за участю обох сторін та їх представників, яким були надані передбачені законом процесуальні можливості з відстоювання своєї позиції перед судом. Лише останнє судове засідання було проведено за відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи. Тому названі посилання не можуть ставити під сумнів законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Доводи з приводу застосування до спірних правовідносин строку позовної давності відхиляються, оскільки колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції з цього питання, який ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, висловленій ним у постанові у справі № 6-2022цс15 від 25.11.2015 року. При цьому колегія відзначає, що доводи апелянта з названого питання базуються на помилковому тлумаченні ч.2 ст.20 СК України у якій насправді йдеться про можливість застосування строків позовної давності, встановлених у ЦК України лише у випадках прямо перелічених у ч.1 ст.20 СК України.

Також помилковими є посилання і на ч.1 ст.194 СК України, оскільки вона не стосується спірних правовідносин.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.05.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

С.В.Радченко