Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: Ямпольська Світлана Миколаївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000», про визнання договорів недійсними та відшкодування майнової та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: Ямпольська С.М., Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000» (далі - ТОВ «Агрокапітал 3000»), про визнання договорів недійсними та відшкодування майнової та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 24 липня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № РLQ0GK про надання кредиту в сумі 15 000 дол. США на придбання нерухомості. У забезпечення умов вище вказаного кредитного договору між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки квартири, який 24 липня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольською С.М. за реєстровим № 2592.

Вищевказані кредитний договір від 24 липня 2008 року та договір іпотеки квартири ОСОБА_3 вважає незаконними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, посилаючись на те, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» у порушення норм законодавства не надав їй інформації про умови кредитування перед укладенням кредитного договору та додатків до кредитного договору про сукупну вартість кредиту, а також належного графіку погашення кредиту, включив до кредитного договору несправедливі умови, що суперечать нормам чинного законодавства України, ввів в оману щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, щодо сукупної вартості кредиту, проводив протиправне списання грошових коштів із її заробітної плати.

При цьому вказувала, що перебуваючи під впливом обману з боку відповідача, вона здійснила переплату грошових коштів на його користь в розмірі 4 366,27 дол. США, що станом на 05 березня 2016 року еквівалентно 113 479 грн 36 коп, які на її думку мають бути відшкодовані банком у подвійному розмірі.

Окрім того, вказувала, що протиправними діями банка їй було заподіяно моральну шкоду.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 просила визнати кредитні договори № РLQ0GK від 24 липня 2008 року та 25 липня 2008 року незаконними, визнати договір іпотеки квартири від 24 липня 2008 року та договір поруки № 1285 від 20 жовтня 2007 року, додаток № 1 до цього договору від 25 липня 2008 недійсними, визнати додаток № 2 до кредитного договору № РLQ0GK від 22 липня 2008 року «Графік погашення кредиту» (договір № РLQ0GK від 22 липня 2008 року) незаконним, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» майнову та моральну шкоду в розмірі 294 299 грн 32 коп.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання договорів недійсними, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення майнової та моральної шкоди, суди попередніх інстанцій виходили із недоведеності завдання такої шкоди позивачеві.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно кредитного договору від 24 липня 2008 року та 25 липня 2008 року № РLQ0GK, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, які є ідентичними та містять лише різницю в даті укладення та повернення коштів, банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти строком до 25 липня 2023 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 18 383,92 дол. США, на наступні цілі: у розмірі 15 633,37 дол. США на придбання нерухомості, з них 15 000 дол. США на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 450 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 104,78 дол. США для сплати страхового платежу страхування майна за перший рік кредиту, 78,59 дол. США для сплати особистого страхування за договором страхування на перший рік дії кредиту, а також 2 750,55 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Даний договір підписаний ОСОБА_3, про що вона не заперечувала під час розгляду справи.

Згідно заяви на видачу готівки в розмірі 15 000 доларів США,отриманих ОСОБА_3 від 25 липня 2008 року, кредитні кошти позивачу надавалися лише один раз, на підставі договору від 25 липня 2008 року.

Додаток № 2 до кредитного договору № РLQ0GK від 22 липня 2008 року «Графік погашення кредиту», з яким погодилась позивач, про що свідчить її підпис, є невід'ємною частиною кредитного договору № РLQ0GK.

Згідно розрахунків, наданих сторонами у справі, ОСОБА_3, з 2008 року по 2015 рік, в рахунок погашення кредиту за кредитним договором № РLQ0GK, сплачувала кошти.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 24 липня 2008 року між «ПриватБанк» та ОСОБА_3, був укладений договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Ямпольською С.М. 24 липня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 2591.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно роз'яснень викладених в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦКУкраїни - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено спір, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що позивач була ознайомлена зі змістом та умовами, як кредитних договорів так і договору іпотеки, у день їх укладення та підписання, з якими погодилася та підписала за власним бажанням і на власний ризик, тому початком перебігу строку позовної давності за даними позовними вимогами позивача, а саме про визнання договорів недійсними, є дата їх укладення, тобто 24 липня 2008 року та 25 липня 2008 року. Позивач звернулась з позовом до суду 08 квітня 2016 року, після спливу строку позовної давності. Заяви про визнання поважності причини пропуску позовної давності суду не подавала.

Тому в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору від 24 липня 2008 року та 25 липня 2008 року, додатку № 2 до кредитного договору від 22 липня 2008 року «Графік погашення кредиту» незаконними та про визнання договору іпотеки квартири від 24 липня 2008 року недійсним, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

В частині стягнення майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що сплата ОСОБА_3 коштів на виконання умов спірного кредитного договору, повною мірою відповідає умовам вказаного договору. А факт ознайомлення ОСОБА_3 з змістом спірного кредитного договору підтверджується її підписом на оригіналі самого договору. Відомості щодо підписання даного договору іншою особою від її імені у матеріалах справи відсутні. А тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення майнової та моральної шкоди за недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко