Справа № 127/3180/17 Провадження № 22-ц/772/1751/2017Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 24 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді: Шемети Т.М.,

суддів: Зайцева А. Ю., Голоти Л. О.,

за участі: секретаря судового засідання Сніжко О. А.,

представника позивача Бахновської Ю. Р.,

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2017 року,

В с т а н о в и л а:

У березні 2015 року КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Позов мотивовано тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідач не сплачує борг за спожиті послуги, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за період з жовтня 2009 року по серпень 2013 року включно. Однак відповідач продовжив несплату отриманих послуг і за період з вересня 2013 року по грудень 2016 року включно заборгував 4 650 грн. 32 коп., а також, в зв'язку з існуванням станом на січень 2014 року та до сьогодні заборгованості в розмірі 10 044 грн., позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 8 571 грн. 94 коп. та 3 % річних що складає 1 110 грн. 92 коп..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2017 року позов задоволено частково:

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 4 650 грн. 32 коп. за період з вересня 2013 року по грудень 2016 включно. Позов в частині стягнення інфляційних та 3 % річних задоволено частково: стягнуто 92, 64 грн. інфляційних втрат та 11 грн. 50 коп. - 3 % річних за період з січня 2014 року по грудень 2016 року включно, вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» подало апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального права просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивує тим, що при розгляді вище зазначеної справи суд, встановивши наявність заборгованості, чомусь безпідставно врахував лише поточну заборгованість та вважав що саме на неї слід нараховувати інфляційні та 3 % річних, при цьому не навів будь-якого розрахунку і зрозуміти чому саме такі суми визначив суд неможливо. Не врахував суд і того, що на початок розрахункового періоду вже була заборгованість в розмірі 10 044 грн. які досі не сплачені, а тому нарахування на цю суму 3 % річних та втрат від інфляції в порядку ст. 625 ЦК України є правомірним, про що було постановлено ряд правових позицій Верховним Судом України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача подану апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав, Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали, просили її відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін, зауважили, що після постановлення рішення у справі відповідач сплатив більше 7 000 грн. у погашення боргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що дійсно позивач надає послуги відповідачеві по теплопостачанню та за період з січня 2014 року по грудень 2016 року включно у відповідача склалася заборгованість в розмірі 4 650 грн. 32 коп., які підлягають стягненню з нього. Однак нарахування позивачем інфляційних втрат і 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України хоча й передбачено законом, однак таке нарахування ним здійснено невірно: на борг з наростаючим підсумком, тому суд вважав за необхідне стягнути за період про який йдеться 92 грн. 64 коп. втрат від інфляції та 11 грн. 50 коп. - 3 % річних, а також пропорційно до задоволених вимог стягнув з відповідача на користь позивача 530 грн. 72 коп. понесених судових витрат.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та винесений з невірним застосуванням норм матеріального права, рішення суду не містить розрахунків та мотивів з яких суд визначив саме такий розмір інфляційних втрат та 3 % річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

По справі встановлено наступне:

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, опалювальна площа 26,63 кв.м. (а.с. 5).

Квартира забезпечується послугами централізованого опалення, які надає КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" відповідно до Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги".

Спеціальним законом, який регулює правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, є закон України «Про теплопостачання», в ст. 6 якого закріплено принцип взаємної відповідальності суб'єктів відносин у сфері теплопостачання за якісне постачання теплової енергії та своєчасну її оплату.

За період з вересня 2013 року по грудень 2016 року включно відповідач провів оплату поточних платежів: в квітні 2016 р. 257 грн. 46 коп., в травні 2016 року 46 грн. 34 коп., в липні 2016 року 61 грн. 39 коп., в жовтні 2016 року в розмірі 535 грн. 34 коп., в листопаді 2016 року 547 грн. 39 коп., в грудні 2016 року 547 грн. 39 коп.. Зазначені платежі були зараховані на погашення поточної заборгованості.

Однак не заперечується сторонами та доведено наданим позивачем розрахунком, що за період з вересня 2013 року по грудень 2017 року борг за спожиті послуги з теплопостачання склав 4 650 грн. 32 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 625 ЦК України до правовідносин з теплопостачання містяться у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року № 6-68 цс 12, від 16 грудня 2015 року № 6-2023цс15, від 13 січня 2016 року № 6-931цс15.

Тому висновок суду першої інстанції про застосування до правовідносин що виникли положень ст. 625 ЦК України є вірним.

Разом з тим, висновок суду про розмір інфляційних втрат і 3 % річних які підлягають стягненню з відповідача не обґрунтований, суд не навів власних розрахунків цих сум у рішенні, безпідставно вважав, що такі нарахування слід здійснювати виключно на поточну заборгованість.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом першої інстанції невірно не взято до уваги наявність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2013 року з відповідача ОСОБА_3 стягнуто на користь позивача заборгованість за період з жовтня 2009 року по серпень 2013 року включно в розмірі 4 819 грн. 87 коп., рішення набрало законної сили 15.11.2013 року (а.с.10-12), однак дана заборгованість станом на час звернення до суду з позовом що розглядається не погашена.

Наявність станом на 1 січня 2014 року (початок розрахункового періоду для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, який зазначив позивач) заборгованості відповідача перед позивачем за отримані послуги в розмірі 10 044 грн. підтверджено, окрім рішення Вінницького міського суду від 12.11.2013 року, оборотною відомістю за особовим рахунком відповідача (а.с. 6-7)

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відповідальність боржника перед кредитором на підставі ст. 625 ЦК України.

У відповідності до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Виходячи із системного аналізу статей 599, 625 ЦК України, суті правовідносин, які випливають з договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та які є грошовим зобов'язанням отримувача послуг перед надавачем цих послуг, слід дійти висновку про те, що наявність заборгованості за спожиті послуги, наявність судового рішення про задоволення вимог КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє позивача права на отримання інфляційних втрат, які зазнав позивач за час прострочення та 3 % річних, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що інфляційні та 3 % річних слід стягувати лише за поточну заборгованість, - є невірним, оскільки зобов'язання не виконане і кредитор вправі вимагати відшкодування збитків за весь час прострочення.

Відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків.

З наданого позивачем розрахунку інфляційних та 3 % річних (а.с.9) вбачається, що позивач провів їх розрахунок, врахувавши при цьому наявність на початок розрахункового періоду заборгованості 10 044 грн., яка, враховуючи відсутність оплати з боку відповідача, щомісяця збільшувалась, розрахунок проведено із застосуванням індексу інфляції та він є математично вірним, проведений у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. Вірним є і розрахунок 3 % річних, наданий позивачем (а.с.9).

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а оскаржуване рішення, з урахуванням того, що в ньому не зазначено з чого складається заборгованість, яку суд стягнув (зазначено лише загальний її розмір), - скасуванню в повному обсязі.

В порядку ст. 316 ЦПК України, апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, які, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, підлягають стягненню з відповідач на користь позивача (ст. 88 ЦПК України).

Позивач поніс наступні судові витрати: 1600 грн. судового збору при зверненні до суду (квитанції на а.с. 1, 2) та при поданні апеляційної скарги 757 грн. 90 коп. (квитанція на а.с. 58), а всього 2 357, 90 грн., які слід стягнути з відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» задовольнити .

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2017 року скасувати та ухвалити нове:

Позовні вимоги Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_1) на користь КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" ( ) заборгованістьза спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з вересня 2013 року по грудень 2016 року включно в розмірі 4 650 грн. 32 коп. грн., (чорти тисячі шістсот п'ятдесят гривень 32 коп.), 8 571 грн. 94 коп. (вісім тисяч п'ятсот сімдесят одну гривню 94 коп.) інфляційних за період з січня 2014 року по грудень 2016 року включно та 2 220 грн. 92 коп. (дві тисячі двісті двадцять гривень 92 коп.) - 3 % річних за період з січня 2014 року по грудень 2016 року включно, а всього 14 333 грн. 18 коп. (чотирнадцять тисяч триста тридцять три гривні 18 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_1) на користь КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" () 2 357 грн. 90 коп. (дві тисячі триста п'ятдесят сім гривень 90 коп.) понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, на рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: підпис Т.М. Шемета

Судді: підпис А. Ю. Зайцев

підпис Л. О. Голота

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Т. М. Шемета