АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3488/17 Головуючий 1 інст. Подус Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Піо на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року за виділеними матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 Піо до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 Піо звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 та просив визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 136,3 кв. м., із них житлова площа 71,7 кв. м.; визнати за ним право власності на ? частину нежитлового приміщення підвалу № 56 місця для паркування в літ. А-12, площею 11,8 кв. м., яке знаходиться в будинку № 19-А по вул. Данилевського в м. Харкові; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 136,3 кв. м., із них житлова площа 71,7 кв. м.; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину нежитлового приміщення підвалу № 56 місця для паркування в літ. А-12, площею 11,8 кв. м., яке знаходиться в будинку № 19-А по вул. Данилевського в м. Харкові; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

У березні 2017 року ОСОБА_1 Піо подав заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилався на те, що ОСОБА_2, яка фактично проживає на території Італії, під час переговорів про поділ спільного майна неодноразово озвучувала йому свій намір продати спірне майно шляхом оформлення довіреності на користь своїх родичів, які мешкають в м. Харкові і мають безперешкодний доступ до нього.

Зазначив, що переглядаючи сайти оголошень про оренду/продаж нерухомості, ним було знайдено повідомлення про продаж спірної квартири. Ціна продажу спірної квартири, вказана в оголошенні, є значно меншою за вартість подібних квартир в м. Харкові, що свідчить про намір відповідача продати спірну квартиру в найкоротші строки.

Вважав, що відчуження спірної квартири ускладнить розгляд справи про поділ спільного майна та створить значні перешкоди для нього щодо реєстрації за ним права власності на спірне майно та в майбутньому може ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду у справі.

Просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 136,3 кв. м., з них житлова - 71,7 кв. м. та на нежитлове приміщення підвалу № 56 місце для паркування в літ. А-12, площею 11,8 кв. м., яке знаходиться в будинку № 19 по вул. Данилевського в м. Харкові, власником яких є ОСОБА_2

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 Піо про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді Біскетті Джованні Піо через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги заяви. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що забезпечення позову є превентивним засобом захисту порушених його прав до прийняття остаточного рішення у справі; що заявлений захід забезпечення позову є співмірним із законними правами та інтересами відповідача, не створить перешкод для володіння та користування нею спірним майном, а виключно слугуватиме гарантією захисту його законних прав, унеможливить зловживання зі сторони відповідача; що ним долучені відповідні докази, які підтверджують обґрунтовані ризики відчуження відповідачем спірного майна.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 Піо необхідно задовольнити частково, ухвалу судді скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 Піо, суд першої інстанціївиходив з недоведеності вимог заяви.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Із змісту позову вбачається, що спір стосується поділу нерухомого майна подружжя, тобто має майновий характер.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 Піо звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 136,3 кв.м., із них житлова площа 71,7 кв.м.; визнати за ним право власності на ? частину нежитлового приміщення підвалу № 56 місця для паркування в літ. А-12, площею 11,8 кв.м., яке знаходиться в будинку № 19-А по вул. Данилевського в м. Харкові; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 136,3 кв.м., із них житлова площа 71,7 кв.м.; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину нежитлового приміщення підвалу № 56 місця для паркування в літ. А-12, площею 11,8 кв.м., яке знаходиться в будинку № 19-А по вул. Данилевського в м. Харкові.

Відповідно до частиною 1 статті 151 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обовязком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Враховуючи, що спір має майновий характер, для виконання майбутнього рішення суду позов має бути забезпечений.

Статтею 152 ЦПК України передбачено види забезпечення позову. Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи місцем проживання ОСОБА_2 є спірна квартира, яка належить їй на праві власності.

Виходячи з співмірності позову та видів його забезпечення, судова колегія вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна, оскільки такий вид забезпечення позову не порушує право особи володіти та користуватися майном.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, не повно зясувавши обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні заяви заявнику.

Порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.313, п.6 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Піо задовольнити частково.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 Піо задовольнити частково.

Заборонити відчуження у будь який спосіб ОСОБА_2 та іншим особам квартири АДРЕСА_2, загальна площа 136,3 кв. м., житлова - 71,7 кв. м. та нежитлового приміщення підвалу № 56 місце для паркування в літ. А-12, площею 11,8 кв. м., яке знаходиться в будинку № 19 А по вулиці Данилевського в м. Харкові, власником яких є ОСОБА_2 до вирішення справи по суті.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії