Справа № 308/2089/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді Лемак О.В.

при секретарі Віраг Е.М.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності фізичної особи,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про захист честі і гідності фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 27 лютого 2016 року у громадському місці на зупинці громадського транспорту в м. Ужгороді по вул. Загорська, відповідачка принизила її, висловившись у брутальній, зневажливій формі образи у присутності сторонніх осіб, які були присутні на зупинці автомобільного транспорту у присутності представника ГО «Муза» - ОСОБА_4 та журналіста видання «Трибуна» ОСОБА_5 Вказує, що вона є керівником друкованого видання «Сила Народного Контролю», користується, високим авторитетом серед мешканців Закарпатської області, як громадський діяч, що проводить журналістські розслідування, жодними своїми діями 27 лютого 2016 року не давала приводів для неправомірних брутальних образ з боку відповідача, яка на той час виконувала обовязки директора комунального підприємства територіальної громади міста Чоп «Чоппроект». Побачивши відповідачку ОСОБА_3 на зупинці громадського транспорту 27.02.2016 року звернулась до неї - де її можна на даний час знайти, оскільки тривалий час не може вручити інформаційні запити на імя відповідачки, як директора комунального підприємства. На що відповідачка у брутальній формі образила її назвавши «детоубийца», «аферистка», «сутенерша» та «черновозка», при цьому відповідачка не вжила жодних заходів конфіденційності, образи, висловлені відповідачкою у її бік були чутні усім оточуючим, які були присутні на зупинці. Вказує, що такі дії відповідачки спричинили дискомфорт позивачці, оскільки вони знаходились у публічному місці, вона відчула себе приниженою, так як зверталась до відповідача як до офіційної особи директора комунального підприємства і сторони по справі є членами територіальної громади міста Чоп. Образивши її відповідач вчергове продемонструвала умисел на заподіяння моральних страждань позивачці і намір уникнути відповіді на запитання про місцеперебування директора комунального підприємства. Також зазначає, що відповідачка не вперше ображає її публічно, тому вона вважає, що їй заподіяна моральна шкода, внаслідок приниження честі і гідності.

Уточнивши позовні вимоги просила суд ухвалити рішення, яким: визнати такими, що принизили честь і гідність позивача ОСОБА_1 висловлені у непристойній формі образи відповідачем ОСОБА_3, а саме вислови «детоубийца», «аферистка», «сутенерша» та «черновозка», що мали місце на зупинці громадського транспорту у місті Ужгороді по вул. Загорська; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності до суду не надходило.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 27 лютого 2016 року на зупинці громадського транспорту біля Ужгородського міськрайонного суду, що в м. Ужгороді по вул. Загорська, відповідачка ображала нецензурними словами ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 27 лютого 2016 року ОСОБА_3 на зупинці громадського транспорту біля Ужгородського міськрайонного суду, що в м. Ужгороді по вул. Загорська, висловлювалась в сторону ОСОБА_1 образливими словами, «детоубийца», «аферистка», «сутенерша» та «черновозка». На зупинці перебувало біля 5-6 чоловік. Також доповнив, що відповідачка постійно ображає ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

За приписами ст.ст. 277, 297 та 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року .№1, поняття «честь» та «гідність» дається в такому визначенні: Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків».

Негативною вважається інформація, в якій стверджується про порушення особою зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи (далі - Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються в суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України Про інформацію, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Також п. 19 Постанови розяснено судам, що відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

З матеріалів справи та показань свідків вбачається, що відповідач публічно з використання нецензурної лексики повідомила інформацію стосовно позивача, яка принижує її честь і гідність, а також вчинила протиправні дії, які принижують її як особистість.

Вказане також підтверджується дослідженим в судовому засіданні відеозаписом.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному громадянинові гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням такої інформації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За таких обставин суд вважає , що слід визнати інформацію поширену ОСОБА_3, 27.02.2016 року на зупинці громадського транспорту по вул. Загорська в м. Ужгород про те, що ОСОБА_1 «детоубийца», «аферистка», «сутенерша» та «черновозка» такою, що принижує честь і гідність останньої

Частиною 2 статті 30 Закону України Про інформацію визначено, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Вказана позиції також висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи (п.п. 19 та 27).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5).

Згідно п. 4 Постанови, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ступінь та форму вини відповідача, характер психологічного стресу, який отримала позивач після конфліктної ситуації, характер та тривалість вимушених змін в її житті в звязку з необхідністю брати участь в судових засіданнях, які проводилися неодноразово, перенесені нею психоемоційні та моральні страждання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. моральної шкоди, оскільки цей розмір, буде відповідати спричиненій позивачу моральній шкоді.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу, витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду та ін.

Частиною 1 статті 84 цього Кодексу передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що правова допомога адвокатом ОСОБА_2 позивачу надавалась на підставі укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги від 03.06.2015 р. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивачем надано акт здачі-приймання наданих послуг від 04.04.2017 року по договору про надання правової допомоги від 03.06.2015 року та квитанцію про оплату наданих послуг № 063755 від 04.04.2017 року в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до п.48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені нею та документально підтвердженні витрати на оплату судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності фізичної особи задовольнити частково.

Визнати інформацію поширену ОСОБА_3, 27.02.2016 року на зупинці громадського транспорту по вул. Загорська в м. Ужгород про те, що ОСОБА_1 «детоубийца», «аферистка», «сутенерша» та «черновозка» такою, що принижує честь і гідність останньої.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню 20 коп.) та 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) витрат на оплату правової допомоги адвоката.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6