АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/1805/17 Головуючий суддя І інстанції Сорока О. П.
Провадження № 22-ц/790/3899/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, повязані із застосуванням Закону України Про захист прав споживачів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 30.03.2016 року між нею та ТОВ «ЛК «Ваш авто» було укладено договір фінансового лізингу, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов»язання придбати предмет лізингу легковий автомобіль марки «Kia Sorento» вартістю 36 356,90 доларів США, та передати останній у користування позивача на строк та на умовах, встановлених цим договором.

На виконання умов вказаного договору, ОСОБА_1 сплатила 156 000,00 грн. Після сплати зазначеного платежу, автомобіль позивач не отримала. Разом з тим, вище зазначений договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений.

У зв*язку з викладеним, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003556 від 30.03.2016 року та стягнути з ТОВ «ЛК «Ваш авто» на її користь грошові кошти у сумі 156 000,00 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш авто» на користь позивача грошові кошти у сумі 156 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЛК «Ваш авто» ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1І, судові витрати покласти на позивача. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що договір лізингу має бути нотаріально посвідчений , оскільки на момент його укладення не існує його предмету транспортного засобу. Крім того, як вказує заявник, місцевим судом невірно застосовано норми Закону України «про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України та правові висновки Верховного Суду України.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення коштів, суд першої інстанції виходив із того, що договір фінансового лізінгу є недійними і на підставі ст.. 215 ЦПК Україн у такому разі визнання його недійним судом не вимагається, сплачені позивачем кошти підлягають стягненню відповідності до ст. 216 ЦПК України .

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу № 003556, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно легковий автомобіль марки «Kia Sorento» вартістю 36 356,90 доларів США, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с.8-13).

У відповідності до п.1.3 договору лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати та передати предмет лізингу лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених вказаним договором. Ціна предмета лізингу, кількість, марка транспортного засобу, модель визначені у додатку номер 2 до договору, підписаному сторонами.

Відповідно до п.1.7 договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6 ст.9 даного договору.

У відповідності до п.9.6 ст. 9 вказаного договору лізингоодержувач має право в останньому місяці сплати авансового внеску або до купівлі предмету лізингу для лізингоодержувача звернутися до лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки, моделі транспортного засобу, що відрізняється від марки та моделі транспортного засобу, зазначеного в договорі. Лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву в залежності від можливостей лізингодавця або продавця. У разі задоволення заяви лізингоодержувача та з метою виплаті лізингоодержувачем не менш 50% від вартості вже новообраного предмета лізингу на момент купівлі новообраного предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів, до моменту підписання додатку номер 3 до даного договору та до моменту купівлі новообораного предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої лізингодавцем квитанції або рахунку. У разі задоволення заяви щодо заміни предмета лізингу сторони обов'язково підписують специфікацію на новообраний транспортний засіб. Остаточна вартість новообраного предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у додатку номер 3, який є невід,ємною частиною та який сторони зобов'язані підписати до моменту передачі транспортного засобу.

Як встановлено судом і вказана обставина не заперечувалась представником відповідача, 30.03.2016 позивач оплатила платіж по вказаному договору лізингу у розмірі 156 000,00 грн. (а.с. 16).

Станом на день звернення до суду кошти відповідачем не повернуті.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відносини, які виникають у зв*язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК Українипро лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Положеннями ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов*язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

В положеннях ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» прописано самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживачів.

Зокрема, у ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дано визначення поняттю «несправедливі умови договору». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов*язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов*язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов*язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв?язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу визначено: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 691, 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов?язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу, оскільки ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо невстановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

За змістом ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року по справах № 6-2766цс15 та № 6-648цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що договір фінансового лізингу укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО є нікчемним у звязку з недотриманням вимог при його укладенні щодо нотаріального посвідчення зазначеного договору.

З рішенням суду першої інстанції в частині повернення коштів, сплачених ОСОБА_1 при укладенні договору фінансового лізингу, колегія суддів також погоджується, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до роз*яснень, що містяться у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1І, на виконання умов вказаного договору, сплатила 156 000,00 грн (а.с. 16).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1І, 156 000,00 грн.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_2