Справа № 445/1606/16 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/2504/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року по справі за позовом Гвардійського факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного політехнічного університету «Харківський політехнічний інститут» до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

Гвардійський факультет військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 50 857,91 грн. на відшкодування витрат, повязаних з утриманням відповідача на факультеті. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 проходив навчання на факультеті військової підготовки НТУ «Харківський політехнічний інститут» на посаді курсанта з 31 серпня 2015 року по 19 лютого 2016 року. Навчання здійснювалося на підставі контракту, який був укладений 31 серпня 2015 року на термін навчання (5 років). Згідно з умовами контракту ОСОБА_2 зобовязався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше пяти років після закінчення навчання. Однак, 19 лютого 2016 року даний контракт був достроково розірваний через небажання відповідача продовжувати навчання. Витрати, понесені на утримання відповідача, підлягають стягненню з нього. Просить позов задовольнити.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2Р на користь Гвардійського факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» 50 857, 91 грн. на відшкодування витрат, повязаних з його утриманням на факультеті. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позов подано неналежним субєктом, оскільки право вимоги за цим позовом належить Міністерству оборони України.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 179 цього Кодексу визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 31 серпня 2015 року між сторонами укладений контракт про проходження військової служби (навчання) на термін навчання (5 років), за умовами якого відповідач був зобовязаний продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше пяти років після закінчення навчання та відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Наказом начальника Гвардійського факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» № 381 від 20 серпня 2015 року відповідача зараховано на навчання на перший курс факультету за контрактом.

Згідно наказу начальника Гвардійського ордена ОСОБА_4 факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» ОСОБА_5 № 179 від 31 серпня 2015 року відповідача зараховано на продовольче забезпечення зі сніданку 31 серпня 2015 року.

19 лютого 2016 року зазначений вище контракт достроково розірваний через небажання відповідача продовжувати навчання. Його було відраховано з числа курсантів на підставі рапорту від 25 грудня 2015 року. Цього дня відповідачем підписаний рапорт, про те, що з довідками та розрахунками згоден, скарг, претензій до командування факультету не має.

Довідкою про нараховане грошове забезпечення курсанта 1 курсу ОСОБА_2 напряму підготовки «Інженерна механіка» з 1 вересня 2015 року по 19 лютого 2016 року стверджується, що вартість відшкодування складає 36 993,88 грн.

Довідка-розрахунок коштів з урахуванням витрат за проживання на курсанта ОСОБА_2 (за контрактом) з 31 серпня 2015 року по 19 лютого 2016 року свідчить, що вартість відшкодування складає 3 068,55 грн. Вартість харчування відповідача за вказаний період становить 10 527,48 грн., медичне забезпечення - 268 грн. Загальна сума витрат становить 50 857,91 грн.

З цими розрахунками відповідач ознайомлений, що він ствердив своїм особистим підписом.

Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок (військову службу)» передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року затверджено Порядок відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, яким визначено механізм відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у звязку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з їх грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів (п.4 Порядку).

Уразі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх здійснюється у судовому порядку (п.7).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач, незважаючи на взятий на себе обовязок з відшкодування витрат, повязаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) на Факультеті військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» в разі небажання курсанта продовжувати навчання, будучи ознайомленим з розрахунком нарахованих сум, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно.

Тобто,відповідач, всупереч вимогам ст. 526 ЦК України порушив умови контракту та відповідно до ст.623 цього Кодексу повинен відшкодувати збитки. Збитками в цьому випадку є витрати, понесені на навчання та утримання відповідача у військовому навчальному закладі, які понесені державою.

Суд прийшов до вірного висновку, що таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині, що спірні кошти підлягають стягненню в користь Гвардійського факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Витрати на утримання відповідача під час його навчання у військовому ВУЗі поесені державою. Відтак, кошти підлягають стягненню в користь держави в особі позивача. Є встановленим, що в спірних правовідносинах Міністерство оборони України представляє начальник Гвардійського факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», що вбачається з наявного в матеріалах справи контракту.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, Львівська область, м.Золочів, вул. Озерна,2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь держави в особі Гвардійського факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного політехнічного університету «Харківський політехнічний інститут» (Код , МФО 820172, Банк отримувача ДКСУ у м.Києві, р/р 7600) 50 857,91 грн. (пятдесят тисяч вісімсот пятдесят сім грн.91 коп.) на відшкодування витрат, повязаних з його утриманням на факультеті, та 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді