Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Родіній Н.В., за участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу , -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним , де зазначив,що 29 березня 2016 року, перебуваючи в м. Маріуполі він під впливом обману підписав договір позики на суму 3000 доларів США за наступних обставин:

З червня 2015 року він працює у ТОВ «Магнум Груп» водієм вантажного автомобіля НОМЕР_1. 23 травня 2016 року зазначений автомобіль був завантажений у м. Одеса та 28.03.2016 року довантажений вантажем 8 піддонів моторної олії, фільтри, лампочки - до ТОВ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» у м. Маріуполь. Пломбу на кузові не поставили в звязку з пошкодженням пломбу вального тросу. У м. Мелітополь він виявив,що один піддон був викрадений з кузову його автомобіля, про що він повідомив поліцію. Коли приїхав до м. Маріуполь, то при прийомі товару був складений акт нестачі на суму 136000грн. Він телефонував до свого керівництва, але йому сказали,щоб він вирішував ці проблеми сам. Відповідач по справі ОСОБА_3І, який є директором ТОВ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» , став вимагати від нього написання розписки про начебто отримані від нього гроші у сумі 3000 доларів США, яку він написав та підписав договір позики. Зробив це внаслідок дій відповідача , який ввів його в оману, обманув його та він вимушений був підписати договір та написати розписку, оскільки акт про нестачу був складений на 5000 доларів США. Просив визнати недійсним договір позики, укладений 29 березня 2016 року між ним та ОСОБА_3.

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з зустрічним позовом про стягнення суми боргу, де зазначив,що 29 березня 2016 року ОСОБА_2 отримав від нього 3000 доларів США, що на той час складало 78840 грн. 43 коп., про що був складений та підписаний договір позики та ОСОБА_2 власноруч написав розписку в отриманні зазначених коштів. Згідно умов договору , ОСОБА_2 мав повернути грошу у строк до 29.09.2017року. Свої зобовязання він не виконав, гроші не повернув, в звязку з чим він( ОСОБА_3І.) звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму добгу у розмірі 79913 грн. 40 коп. та судові витрати.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 5.10.2016 року зустрічний позов був прийнятий для спільного розгляду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною.

До судового засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та за участю його представника.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1, що діяв на підставі договору , позов підтримав, просив його задовольнити, позов ОСОБА_6 не визнав , просив відмовити у його задоволенні та пояснив,що ОСОБА_2 як водій , з м. Одеса до м. Маріуполя перевозив товар. В процесі перевезення сталася крадіжка та по приїзду до м. Маріуполя 29 березня 2016 року була виявлена нестача товару, в звязку з чим під психологічним тиском ОСОБА_3 та невідомого йому працівника поліції м. Маріуполя вимушений був написати розписку про начебто отримані гроші у сумі 3000 доларів та підписати договір позики та вказану суму. Фактично гроші у ОСОБА_3 він не запозичував, ОСОБА_3 до 29 березня 2016 року не знав. Про скоєння крадіжки він повідомляв відділ поліції у м. Мелітополь. Просив визнати недійсною угоду договір позики, як укладену внаслідок психологічного тиску. До поліції щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 та невідомого йому працівника поліції м. Маріуполя , які змусили його написати розписку та підписати договір , ОСОБА_2 не звертався. Просив визнати недійсним договір позики, укладений 29 березнчя 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити, оскільки гроші за договором не передавались .

До судового засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та за участю його представника.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_7,що діяв на підставі довіреності, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав та пояснив, що 29 березнчя 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_8 з проханям запозичити грошові кошти у сумі 3000 доларів США, ОСОБА_3 погодився та в цей день передав йому цю суму. При цьому між сторонами було укладено письмовий договір, де було зазначена сума і строки повернення 29 жовтня 2016 року. Крім того, ОСОБА_2 власноруч написав розписку про отримані гроші. Оскільки ОСОБА_2 не повернув гроші у визначений договором епімн, ОСОБА_3 звернувся до суду та просить суд стиягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 3000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 79913 грн. 40 коп. Позов ОСОБА_2 він не визнав та вважає це спробою позивача уникнути своїх зобовязань по виконанню договору позики.

Суд, вислухавши представників стороні, свідка ОСОБА_10, дослідивши матеріали по справі , прийшов до висновку про те,що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, а позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав

Судом встановлено,що 29 березня 2016року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 3000 доларів США., та ОСОБА_2 зобовязався повернути їх до 29.09.2016 року. Факт передачі грошей підтверджується розпискою, яку власноруч написав ОСОБА_2, та проти чого він не заперечує. Свої зобовязання за договором ОСОБА_2 не виконав, в звязку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу.

Згідно з ч.1 ст.1046 ЦПК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2ст.1047 ЦПК України в підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Заперечуючи проти зустрічного позову , ОСОБА_2 посилався на те,що фактично він гроші не отримував, а договір позики та розписку підписав внаслідок обману та психологічного тиску з боку відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1,2 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, який вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ( надалі Постанова Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9) правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року № 9 при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи зібрані по справі докази суд вважає, що позивачем не доведено той факт, що на момент укладання договору позики він діяв під впливом обману чи внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи . Інших підстав визнання угоди недійсною ним не заявлялося , в звязку з чим позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, на підставі наданих ОСОБА_3 письмових доказів, виходячи з пояснень свідка ОСОБА_10, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики. Свої зобовязання по поверненню грошей ОСОБА_2 не виконав , тому позов ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню .

Оскільки договір позики було укладено у доларах США, суд стягує з відповідача на користь позивача суму, еквівалентну 3000 доларів США , виходячи з курсу долара США на час винесення рішення. Станом на 21 червня 2017 року курс долара США до гривні встановлений Національним Банком України визначений 2603 гр. за 100 доларів США. Таким чином стягненню підлягає сума у розмірі 78090 гр. = 3000 дол. США х 2603 гр.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 10, 11, 58,60, 209, 213-215 ЦПК України, ст..ст. 202,203,230,231, 1046,1047 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним - відмовити .

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН : НОМЕР_2, що мешкає за адресою : Одеська область, Болградський район, с. Городнє, вул.. Комарова буд. 65 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН : НОМЕР_3, що мекає за адресою : м. Маріуполь, вул. Волочаєвська буд. 72 суму боргу у розмірі 78090( сімдесят вісім тисяч девяносто) гривень та судовий збір у розмірі 780 грн. 90 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова