Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
========================================================================================================
Єдиний унікальний № 320/8069/16 Головуючий у 1 інстанції Рогоза А.Ю.
№ провадження 22-ц/778/2375/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що у період з 02 вересня 2006 року по 21 вересня 20111 року перебувала у шлюбу з відповідачем по справі, від якого мають сина ОСОБА_7 07 червня 209 року народження. З моменту розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні сина, за місцем проживання та навчання дитини не зявляється, матеріальної допомоги не надає. Також відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, заборгованість по аліментам станом на 01.11.2016 року становить 20 554 гривні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню сина.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_7 народився 07 червня 2009 року у м. Запоріжжі. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.8). За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2011 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано (а.с.7).

Малолітній ОСОБА_7 проживає та зареєстрований разом з матірю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). За місцем проживання сімя позивача характеризується як доброзичлива, привітлива, не порушує громадського порядку, підтримує гарні стосунки з сусідами, мати приймає активну участь у вихованні дитини (а.с.11). За характеристикою ОСОБА_7, учня 2-в класу, наданою НВК №16, мати ОСОБА_8 - ОСОБА_5 приділяє увагу вихованню сина, підтримує зв'язок зі школою, співпрацює з класним керівником, батько ОСОБА_6 весь період навчання зі школою не співпрацює: батьківські збори не відвідував, у школі не зявлявся (а.с.12). Заборгованість ОСОБА_6 по аліментам на утримання сина ОСОБА_7 станом на 01.11.2016 року становила 20 554 гривні (а.с.9).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 23 лютого 2017 року, виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_6 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що вказаний висновок, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки вищезазначене рішення не містить обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів малолітнього ОСОБА_7, як наслідок належним чином не обґрунтовано необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, який не викликався на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради.

Суд також вірно зазначив, що у висновку не наведено обґрунтування з посиланням на докази необхідності застосування такого крайнього заходу до відповідача, висновок Органу опіки та піклування не відповідає інтересам малолітньої дитини.

На запит суду попередньої інстанції практичним психологом НВК № 16 надано інформацію за результатами виконаних проективних методик ОСОБА_7, згідно з якою на непрямі питання про сім»ю хлопець жодного разу не згадав батька, по результатам проективних методик образ батька відсутній, при обговоренні малюнків ОСОБА_7 також не згадував про батька, що може бути зумовлено або мінімізацією спілкування батька із сином, або може являтися захисною реакцією внаслідок психотравмуючих обставин.

Суд першої інстанції вірно вказав, що зазначена інформація не містить переконливих доказів умисного нехтування відповідачем своїми обов'язками, оскільки малолітня дитина з двох років мешкає разом з матірю, і з якою наявна висока емоційна близькість.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі „Савіни проти України" (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що докази винної поведінки ОСОБА_6 та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, які б свідчили про ухилення від виховання сина ОСОБА_7, і як наслідок необхідності застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, в матеріалах цивільної справи відсутні, а тому суд вірно відмовив в позові.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо неврахування судом висновку органу опіки та піклування, інформації психолога, наявної заборгованості по аліментам, відсутності доказів з боку відповідача щодо перешкод у спілкуванні зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: