Справа № 214/2681/17
У Х В А Л А

іменем України

11 вересня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Євтушенко В.С.

за участю позивачки ОСОБА_1М

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій такими, що порушують права позивачки, покладення зобовязання відшкодувати завдану матеріальну шкоду, суд, -

ВСТАНОВИВ:

При обговоренні питання про зупинення провадження по даній справі до вирішення кримінальної справи щодо викрадення грошових коштів, позивачка висловила думку про те, що не згодна на зупинення провадження по справі.

Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зупинити провадження по даній справі з наступних підстав.

Відповідно до ст.201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства.

В провадженні судді Прасолова В.М. знаходиться дана цивільна справа. В своєму позові ОСОБА_1 просить визнати, що відповідач не застосував до клієнта умови системи Chаrgeback, чим порушив її права, які призвели до завдання матеріальної та моральної шкоди, зобовязати відповідача відшкодувати матеріальні збитки, яків завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення шахраями у результаті розповсюдження банком відомостей про клієнта.

В обґрунтування цього позову позивачка посилається на те, що у жовтні 2014 року для сплати споживчого кредиту звернулась до ПАТ КБ «Приват Банк» (далі за текстом «ПАТ») з метою отримання кредитної карти.

Працівниками ПАТ було запропоновано оформити кредитну карту «Р1аtinum» без сплати за отримання та плати за користування картою.

У жовтні 2014 року отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Р1аtinum» 5219.......0097, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, інших нарахувань по кредитній картці не обговорювалось, було відрекомендовано умови даної карти консьєрж-сервіс ПАТ ОСОБА_2

Письмовий договір на забезпечення виконання вказаної карти не оформляли, другий екземпляр договору не видавали, видали лише брошури та додаткові картки.

Згідно з ч. 1, 3 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Наприкінці січня 2016 року ОСОБА_2 в телефонному режимі повідомила, що з лютого 2016 року буде зніматися оплата за обслуговування карти щомісячно у розмірі 163,00 грн.

Ця карта видавалась як акційна, і в даних картах терміна зняття пільг немає, на цій картці у грудні 2015 року було знято нею, позивачкою, споживчій кредит і не планувала закривати карту у січні 2016 року, тому що кредит був оформлений на три місяці, відповідачем не було враховано даний факт. Попереджати користувача про зміни умови, банк повинен за 30 днів, а не за тиждень. Згідно п.2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови: - кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією. З "акційної" кредитної карти в односторонньому порядку були зняті банком кошти за обслуговування карти, без згоди її, позивачки, без пояснення причин та з порушенням терміну ознайомлення користувача зі змінами і без врахування терміну сплати споживчого кредиту. Вважає, що дане суперечить законодавству України по захисту прав людини, в т.ч. як споживача фінансових послуг, також відповідачем в порушення законів не було виконано перед договірну роботу з позивачем, виходячи з наступного. Відсутність договору суперечить частині 2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", та вимог статті 525 ЦК України, 1055 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач не повідомив її, позивачку, у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон. Крім того, вважає, що відсутність договору по платіжній картці та ідентифікація клієнта банком з привязкою до мобільного телефону в "Приват 24" дала можливість шахраям вільний доступ до рахунків клієнта. Так, з вищенаведеної платіжної карти «Р1аtinum» 04.02.2016р. виданої на її ім'я при наявності відомостей про клієнта злочинним шляхом, шахраями було знято 18600,00 грн. На її мобільний телефон зателефонував представник ПАТ ОСОБА_3 з телефонного номеру 092003700 (інші дзвінки в цей же день, ОСОБА_3 здійснював з номеру телефону НОМЕР_1, такі номери використовують працівники банку) та повідомив, що він є працівником банку. ОСОБА_3 повідомив що на її карту було здійснено переказ коштів, але карта не активована для проведення інших операцій крім зарплатного проекту, тому потрібно активувати карту або здійснити переказ на інші карти. Після цього, щоб підтвердити свій статус працівника банку в телефонному режимі, ОСОБА_4 назвав всі рахунки які були відкриті нєю в банку на той час та залишки коштів на них і запропонував через систему "Приват 24" активувати карту і ввести код, нащо відмовилась тому як ніколи не використовувала систему "Приват 24", тоді він наголосив що зробить це сам. Потім на протязі 20 хвилин на її телефон надходили смс-повідомлення про неможливість транзакції за її рахунками, тоді ОСОБА_4 попросив ввести код в термінал який знаходиться на території її підприємства тому як на зарплатну і «Р1аtinum» картки не проводилась активація через "Приват 24" (інформація про наявність терміналу йому теж була відома), так з її карти «Р1аtinum» були списані кошти. Жодних паролів, кодів шахраям не називала, всі номери її карток та залишки на них були названі ОСОБА_3, який здійснює дзвінки з бізнес номеру банку НОМЕР_1. В систему "Приват 24" не входила, ключів не створювала і не передавала, доступ у шахраїв до системи є вільний. Шахраями було зроблено значна кількість спроб по списанню коштів до моменту того як ввела код в термінал, та і в терміналі ще декілька раз не проводились транзакції після введення коду, ОСОБА_2 яка на той час обслуговувала операції по цій картці, не відреагувала на ці дії, хоча в електронному вигляді їй ці відомості доступні. Частиною 1 статті 40-1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Пунктом 1.1.2.1.13.1 Умов клієнт зобов'язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення Карти, Стікеру РауРаss, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками третіх осіб). На протязі хвилини після смс-повідомлення вона зателефонувала ОСОБА_2 з проханням заблокувати карту та анулювати вказані платежі. У відповідь на дзвінок працівник банку не заблокувала картку та пояснила, що анулювати платежі не може, бо їх уже виконано вони списані на іншу карту, а через деякий час, зі слів працівників банку, ОСОБА_2 звільнилась. Відповідно до п. 7.2 Правил користування платіжними картками (далі - Правила), які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, при видачі карти банк за замовчуванням блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні і за кордоном. Згідно із п. 7.3 Правил, у випадку, якщо клієнт бажає отримати можливість оплати товарів/послуг через мережу Інтернет, йому необхідно подати заявку на розблокування карткового рахунку або оформити до свого карткового рахунку додаткову Інтернет карту. На протязі 2016 року вела переписку з банком щодо розповсюдження даних про клієнта та незаконного списання коштів, але у відповідях банк повідомляв, що вона зобов'язана сплачувати списані кошти кредитної суми, які утворилися внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, та проценти за ним. Вважає, що зазначені дії банку порушують її права як споживача фінансових послуг та призвели до завдання майнової та моральної шкоди. ПАТ знімає повну відповідальність з себе за дане розповсюдження відомостей про клієнта та списання з його карти незаконним шляхом значних сум, чим порушує Постанову Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014р., "банки не повинні покладати повну відповідальність на користувача за спірні питання з використанням платіжних карток" та Закону України №2121 "Про банки та банківську діяльність" , Закону України «Про доступ до публічної інформації». Списана сума з карти була внесена нею особисто на карту протягом 2016 року з метою не нарахування пені банком, тому як на письмові звернення банк надсилав відповіді про його невинність, але в даному випадку банк повинен був сплатити кошти а потім шукати шахраїв відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення "Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Дії банку вважає незаконним такими, що порушують її конституційні та цивільні права. Крім того, ПАТ відмовився видати копію договору на обслуговування карти, тому що договір є банківською таємницею. За результатами переписки на протязі 2016 року з банком, ПАТ списав з її карти незаконно нараховані пеню та суму за обслуговування карти. Ніяких відомостей та роздруківок про нарахування пені банк мені не надав. 4 лютого 2016 року звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину з її кредитною картою, 5 лютого 2016 року за її заявою відкрите кримінальне впровадження яке передбачено ч. 1 ст.190 КК України (шахрайство). На протязі року надсилала запити до поліції, у відповідях лише отримувала що застосовуються всі заходи досудового розслідування і все, кримінальне провадження триває.

Відповідно до матеріалів справи (а.с.46) позивачка 4 лютого 2016 року звернулася до Дзержинського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області з проханням притягнути невідому особу, яка 4 лютого 2016 року зловживаючи довірою, шляхом переведення грошових коштів, заволоділа грошима в сум 18600 грн. Відомості по даній заяві внесені до ЄРДР 5 лютого 2016 року. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.41-45, 47-50), за заявою позивачки розпочато та триває кримінальне провадження №000310, застосовуються заходи для встановлення та притягнення винних осіб.

Оскільки позивачка безпосередньої повязує завдання їй матеріальної шкоди з вчиненням шахрайських дій, то для правильного вирішення справи необхідно встановити, чи дійсно такі дії були вчинені. Відповідно до вимог ст. 283 КПК України досудове розслідування закінчується шляхом закриття кримінального провадження, звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, зверненням до суду з обвинувальним актом або клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, справа щодо шахрайських дій щодо ОСОБА_1, які внесені до ЄРДР за її заявою ОСОБА_1, розглядається в порядку кримінального провадження, в разі закінчення досудового розслідування шляхом зверненням прокурора до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, з обвинувальним актом або клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, ця справа буде розглядатися в порядку кримінального судочинства.

Отже, до вирішення кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 в один із способів, передбачених КПК України, суд при розгляді даної цивільної справи позбавлений підстав визначити чи були вчинені відносно ОСОБА_1 шахрайські дії, чи вчинив хто-небудь злочин, передбачений ст.190 КК України.

На переконання суду положення ст.201 ЦПК України зобовязують суд зупинити провадження по цивільні справі до вирішення кримінальної справи незалежно від того, чи розпочатий розгляд кримінальної справи судом.

При цьому суд враховує, що досудове розслідування кримінальних справ може бути і в такій формі, як закриття кримінальної справи, тобто без її судового розгляду.

Таким чином, суд вважає за необхідне, у відповідності до ст. ст. 201, 203 ЦПК України, провадження по справі зупинити.

Керуючись ст.ст. 202-203, 209-210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження по даній справі - зупинити до вирішення кримінальної справи №000310 за заявою ОСОБА_1 від 4 лютого 2016 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя В.М.Прасолов