АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Гоін В.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Платової Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інформаційно - ресурсний центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати заробітної плати,-

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Інформаційно - ресурсний центр», поданою представником Платовою Юлією Павлівною

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року

в с т а н о в и л а:

17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Інформаційно-ресурсний центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 12 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Інформаційно-ресурсний центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати, вихідної допомоги.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.02.2017 року об'єднано в одне провадження зазначені позови ОСОБА_1

Свої вимоги, уточнені у подальшому, позивач мотивує тим, що з 08.06.2015 по 09.06.2016 вона працювала на посаді провідного фахівця договірно-правового відділу та головного фахівця договірно-правового відділу ДП «Інформаційно-ресурсний центр». В день звільнення відповідач не виплатив заробітну плату у розмірі 11762,75 грн. На підставі судового наказу Солом'янського районного суду м. Києва від 27.07.2016 № 760/12815/16-ц державним виконавцем було стягнуто та перераховано на її рахунок заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 11760,75 грн.

Єдиний унікальний номер справи: 760/17673/16-ц
Номер провадження: 22-ц/796/7021/2017
Головуючий у суді першої інстанції: С.І. Кушнір
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
У зв'язку з порушенням відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України, не проведення з нею розрахунку в день звільнення, в порядку ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.06.2016 р. по 10.04.2017 року в сумі 149721,22 грн.Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати за період з липня 2016 року по лютий 2017 становить 1096,29 грн.

ОСОБА_1 20.04.2017 року подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача компенсацію в сумі 1096,29 грн. за порушення термінів виплати заробітної плати з липня 2016 року по лютий 2017 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.06.2016 р. по 10.04.2017 р. в розмірі 149721,22 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Інформаційно-ресурсний центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі 11762,75 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до ДП «Інформаційно - ресурсний центр» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати заробітної плати задоволено частково. Стягнуто з ДП «Інформаційно - ресурсний центр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 116777,5 грн., компенсацію втрати заробітної плати 969,25 грн., а всього стягнути 117746 грн. 75 коп. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ДП «Інформаційно - ресурсний центр» через свого представника ПлатовуЮ.П. подало апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невірне та неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування зазначено, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, які мають значення для справи, порушено та неправильно застосовано ст. 116, 117 КЗпП України, не застосовано ст. 601 ЦК України, та порушено вимоги ст. 1, 213, 214 ЦПК України.

Підприємство звернуло увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги істотну обставину - проведення Підприємством зарахування зустрічних однорідних вимог при звільненні, за наслідком чого грошові зобов'язання між сторонами були припинені. Зазначило, що позивачем було отримані премії без законних на те підстав, та які підлягали поверненню, а тому у Підприємства було право на проведення зарахування із грошових коштів, що належали до виплати ОСОБА_1 Правочин щодо зарахування зустрічних вимог ДП «Інформаційно - ресурсний центр» та ОСОБА_1 є дійсним та не оспореним у судовому порядку, що спростовує висновки суду про відсутність підстав щодо зарахування грошових коштів.Саме вказана обставина не була прийнята до уваги судом першої інстанції при вирішенні судової справи та ухваленні оскаржуваного судового рішення. Оскільки позивачем не було доведено факту наявності заборгованості підприємства перед нею по заробітній платі на час її звільнення, то і підстав для стягнення компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не було.

Представник відповідача Платова Ю.П. у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з викладених підстав.

Позивач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, встановивши, що належні позивачу при звільненні суми 11762,75 грн. були виплачені лише 20.02.2017 року, а тому дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати заробітної плати.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 08.06.2015 по 09.06.2016 працювала на посаді провідного фахівця договірно-правового відділу та головного фахівця договірно-правового відділу ДП «Інформаційно-ресурсний центр».

Наказом № 156-к від 09.06.2016 року звільнена із займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно розрахункового листа за червень 2016р. при звільненні ОСОБА_1 нараховано ДП «Інформаційно-ресурсний центр»: - посадовий оклад за 1 - 9 червня 2016р. (за 7 днів (56 годин) роботи) у розмірі 2666,67грн.; - грошову компенсацію за невикористану відпустку за 25 днів у розмірі 10196,75грн.; - індексацію заробітної плати за 1 - 9 червня 2016р. у розмірі 118,90грн.; - вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 13345,98грн.; всього нараховано 26328,30грн., враховуючи відрахування податку з доходів з фізичних осіб у сумі 4739,09грн. та військового збору у сумі 394,92грн., до виплати сума склала 21194, 29грн.

Із матеріалів справи також вбачається, що 09.06.2016 року ДП «Інформаційно-ресурсний центр» була складена заява про зарахування зустрічних вимог до ОСОБА_1, в якій зазначено, що 31.05.2016 року скасовано накази № 124-квід 18.05.2016 року, № 127-к від 20.05.2016 року № 128-к від 20.05.2016 року, № 129-к від 20.05.2016 року № 130-к від 20.05.2016 року № 131-к від 20.05.2016 «Про преміювання працівників ДП «Інформаційно-ресурсний центр». Відповідно до даних наказів ОСОБА_1 виплачено грошові кошти в розмірі 11762,75 грн., які підлягали поверненню. При проведенні звільнення позивачу нараховано до виплати 21194,29 грн. ДП «Інформаційно-ресурсний центр» повідомило позивача про припинення зобов'язання щодо повернення грошових коштів в розмірі 11762,75 грн. внаслідок зарахування 11762,775 грн. нарахованих до виплати. Таким чином, відповідач стверджує, що підприємство в день звільнення позивача з роботи виплатило ОСОБА_1 усі належні їй, у зв'язку зі звільненням з роботи, суми і заборгованості Підприємства перед нею не існує.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2016 року Солом'янський районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 2- н/760/395/16, яким було стягнуто з ДП «Інформаційно-ресурсний центр» на користь ОСОБА_1 заборгованість нарахованої та не виплаченої заробітної плати в сумі 11762,75 грн.

Але, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року вказаний судовий наказ № 2- н/760/395/16, яким стягнуто з ДП «Інформаційно-ресурсний центр» на користь ОСОБА_1 заборгованість нарахованої та не виплаченої заробітної плати в сумі 11762,75 грн. скасовано.

Проте, 20 лютого 2017 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було стягнуто з ДП «Інформаційно- ресурсний центр» на користь ОСОБА_1 вказану суму заборгованості на підставі примусового виконання наказу № 2-н/760/395/16 (який на той час вже був скасований та не підлягав виконанню).

Таким чином, враховуючи, що судовий наказ про стягнення з Підприємства заборгованості по заробітній платі був скасований та приймаючі до уваги заперечення відповідача щодо наявності у Підприємства заборгованості по заробітній платі перед позивачем, суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт наявності у Підприємства перед працівником заборгованості по заробітній платі на час звільнення, оскільки такі висновки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. У свою чергу, позивачем не надано суду доказів наявності такої заборгованості. Цих доказів не було здобуто і під час перегляду справи апеляційним судом. Та обставина, що позивач отримала зазначену суму за скасованим судовим наказом, на підтверджує факту наявності такої заборгованості.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача заперечувалася наявна у позивача перед відповідачем заборгованість.

Відповідач наполягав на тому, що грошові кошти відповідно до наказів № 124-к, № 126-к, № 127-к, № 128-к, № 129-к, № 131-к отримані позивачем без законних на те підстав підлягали поверненню. Відповідно до Аудиторських висновків (звіт незалежного аудитора) щодо відповідності нарахування та виплати премій і матеріальної допомоги працівникам державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» за 2015-2016 p.p. вимогам чинного законодавства України реєстраційний № 01/11/16 від 28.11.2016 (копія наявна в матеріалах справи), при нарахуванні та виплаті премій працівникам за 2015р. (за січень-грудень 2015р.) керівництвом не були враховані фінансові можливості Підприємства. Премії повинні виплачуватися відповідно до п. 4.9 діючого Колективного Договору за наявності прибутку у періоді, за який нараховується премія. Наявність прибутку, згідно Колективного Договору є обов'язковою умовою для нарахування премій. Підприємство отримало збиток за 2015р. у сумі 15836,0 тис.грн. Загальна сума нарахованих та виплачених премій за січень-грудень 2015р. - 1692,1 тис. грн. перевищила отриманий дохід у 2015р. у розмірі 1448, 00 тис. грн. Умови, передбачені Колективним договором для нарахування та виплати премій у 2015 році були відсутні. Виплати премій у травні 2016 року за місяць, квартал, півріччя, 9 місяців та рік за 2015 р, а також виплата премій без нарахувань за травень 2016 року відбувалася без належних підстав.

Підприємство зазначило, що 09.06.2016 року, в день проведення звільнення було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог у порядку, визначеному ст. 601 ЦК України, про що було складено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.06.2016 року, яка є одностороннім правочином. Грошові кошти у розмірі 11762,75 грн., які булинараховані позивачу при проведенні звільнення, ДП «ІРЦ» було зараховано в якості погашення сум незаконно отриманих (на думку Підприємства) ОСОБА_1 коштів, та які підлягали поверненню ДП «ІРЦ». Про проведенні зарахування зустрічних однорідних вимог їй було надіслано лист від 22.08.2016 № 991/01, що підтверджується поштовою квитанцією від 23.08.2016 щодо поштового відправлення № 554 та відомостями УДППЗ «Укрпошта». Таким чином, враховуючи наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед ДП «ІРЦ» у розмірі 11 762,75 грн. незаконно (на думку Підприємства) виплачених грошових коштів згідно наказів № 124-к, № 126-к, № 127-к, № 128-к, № 129-к, № 131 -к, які вона отримувала без достатніх правових підстав та повинна була повернути Підприємству, ДП «ІРЦ» було зараховано 11 762,75 грн., які були нараховані при проведенні звільнення, в якості погашення сум незаконно (на думку Підприємства) отриманих коштів відповідно до Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Колегія суддів у відповідності до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) не перевіряє законність дій Підприємства щодо проведення взаємозаліку та щодо наявності заборгованості Підприємства по заробітній платі на час звільнення ОСОБА_1 з роботи, оскільки за заявою позивача такі її вимоги було залишено судом без розгляду і дана ухвала суду набрала законної сили, тобто зазначені позовні вимоги не були предметом судового розгляду як в суді першої інстанції так не є предметом розгляду і в суді апеляційної інстанції.

В матеріалах справи відсутні докази наявності заборгованості Підприємства по заробітній платі на час її звільнення з роботи.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, ч.2 ст.31 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду , якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Як вбачається, ОСОБА_1 скористалася своїм правом та подала до суду заяву у якій просила залишити без розгляду позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі 11762,75 грн., посилаючись на те, що зазначені кошти отримала від Підприємства за судовим наказом № 2-н/760/395/16, а також просила стягнути з відповідача компенсацію в сумі 1096,29 грн. за порушення термінів виплати заробітної плати з липня 2016 року по лютий 2017 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.06.2016 р. по 10.04.2017 р. в розмірі 149721,22 грн.

Позивач у своєму позові вказувала як підстави для стягнення ст. 116, 117 КЗпП України, відповідно до яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Інформаційно-ресурсний центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі 11762,75 грн. залишено без розгляду.

Так, статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В силу положень ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, встановлені ст. 117 КЗпП України заходи визначаються як один із видів відповідальності власника (підприємства) перед працівником, підставою такої відповідальності відповідно до зазначеної норми є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати заробітної плати, помилково вважав доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, не взяв до уваги ту обставину, що між сторонами наявний спір щодо наявності заборгованості по заробітній платі. У процесі судового розгляду справи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі 11762,75 грн. було залишено без розгляду за її заявою.

Отже, підстави для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України відсутні, оскільки такі вимоги підлягають задоволенню лише у разі вирішення спору про розміри належних звільненому працівникові сум до виплат при звільненні на користь працівника, спір про стягнення даних грошових коштів не вирішений, відсутні будь-які судові рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1, які б набрали законної сили.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права (стаття 309 ЦПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову з наведених підстав.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ДП «Інформаційно - ресурсний центр» стягненню підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1659,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційно - ресурсний центр», подану представником Платовою Юлією Павлівною, задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Інформаційно - ресурсний центр» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1659,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: