Справа № 461/5007/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/2303/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Савуляк Р.В., Мікуш Ю.Р.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" задоволено частково.

В рахунок погашення кредитних зобов'язань на користь ПАТ "Ідея Банк" () за кредитним договором № 910.24233, укладеним між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_1), в сумі 326777,58 гривень, яка складається із -149900,83 грн. - основний борг; -38260,3 грн. - прострочений борг; -40060,98 грн. - прострочені проценти;-1566,17 грн. - строкові проценти;-96989,3 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки "CITROEN C4", 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний № НОМЕР_2, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ "Ідея Банк" будь-якій третій особі покупцю від імені власника ОСОБА_3, - ІПН: НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою - АДРЕСА_1, для чого надати ПАТ "Ідея Бпнк" усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу. Зазначено - Передати автомобіль марки "CITROEN C4", 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний № НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_3, в управління ПАТ "Ідея Банк" на період до його реалізації. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Ідея Банк» () заборгованість за кредитним договором на підставі договору поруки в сумі 50 гривень. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Ідея Банк" суму судових витрат в розмірі 1633,89 гривень. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ " Ідея Банк " суму судових витрат в розмірі 243,60 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Ідея Банк" суму судових витрат в розмірі 1633,89 гривень.

В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги покликається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Підставою для подачі позову було невиконання умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_5, під час розгляду справи стало відомо, що заставне майно відповідач реалізував, порушуючи при цьому як договір застави, так і взяті на себе зобов`язання. Кредитний договір укладено між банком та відповідачем ОСОБА_5 26.09.2013 року, договір застави укладено 25.09.2013 року, а заставне майно знято з обліку 22.11.2013 року, вона, відповідач, придбала автомобіль 17.12.2013 року. Обтяжень на цей час на автомобіль у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не містилось. Задовольняючи позов про звернення стягнення на придбаний нею автомобіль, суд порушив її право добросовісного власника. Суд не звернув уваги на те, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наводиться у ч.1 ст.388 ЦК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредитні кошти у розмірі 192 001 грн. 58 коп. на купівлю транспортного засобу марки "CITROEN С4", 2013 року випуску, колір коричневий, номер (кузова, рами) НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_4, із терміном повернення до 26 вересня 2018 року.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами.

Відповідач ОСОБА_5 не виконував належним чином взяті на себе зобов"язання за кредитним договором у встановлені строки, в зв"язку з чим станом на 20.04.2015 року має заборгованість - 326777,58 гривень яка складається із наступного:

-149900,83 грн. - основний борг;

-38260,3 грн. - прострочений борг;

-40060,98 грн. - прострочені проценти;

-1566,17 грн. - строкові проценти;

-96989,3 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Виконання зобов'язання за договором № 910.24233 від 26.09.2013 року забезпечено порукою відповідача ОСОБА_6 відповідно до договору поруки від 28 січня 2015 року, укладеного між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_6. За умовами зазначеного договору поруки відповідач ОСОБА_6 на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати солідарно в межах суми 50 гривень за зобов'язаннями позичальника, які виникають з кредитного договору.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між відповідачем ОСОБА_5 та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу, марки "CITROEN C4", 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний № НОМЕР_4.

Згідно з інформації Державної автомобільної інспекції актуальним власником автомобіля марки "CITROEN C4", 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою - Івано-Франківська область, Тисменицький район, с.Угринів, вул.Незалежності,336; новим власником було придбано та зареєстровано автомобіль 17.12.2013 року, видано державний номерний знак НОМЕР_2.

В квітні 2015 року ПАТ "Ідея Банк" звернулося до суду із позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет застави та стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором на підставі договору поруки.

У липні 2015 року позивач змінив предмет позову та просив стягнути з боржника заборгованість за кредитним договором, вилучити у нового власника ОСОБА_3 автомобіль марки "CITROEN С4", 2013 року випуску, та стягнути солідарно з боржника та поручителя ТзОВ "Фінансова компанія "Гарант Плюс" заборгованість за кредитним договором у розмірі 100 грн. за договором поруки.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконує умов договору кредиту, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, тому є підстави для звернення стягнення на автомобіль як на предмет застави з наданням позивачу права укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, та для стягнення солідарно з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором у розмірі, визначеному у договорі поруки.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

За вимогами, передбаченими в ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст.629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст.610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно з ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України "Про заставу" в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до договору застави, звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою.

Відповідно до ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави - є обґрунтованими і таким, що узгоджується з вищевикладеними нормами матеріального права, оскільки зміна власника предмета застави не є підставою для відмови в задоволенні права банку звернути стягнення на предмет застави, в чиєму б володінні, користуванні та розпорядженні таке не перебувало, якщо таке передбачає чинне законодавство до договір застави.

В даному ж випадку, умови договору застави транспортного засобу можливість вилучення транспортного засобу в третіх осіб, в нового власника автомобіля є передбачено.

Відповідно до договору поруки 28 січня 2015 року ОСОБА_6 відповідає перед позивачем за виконання боржником всіх зобов'язань в сумі 50 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково, або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обстави, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором на підставі договору поруки в сумі 50 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині надання повноважень проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо), судом вірно зазначено, що при набранні чинності рішенням суду про звернення стягнення на заставне майно - позивач отримує на підставі цього рішення всі повноваження, щодо розпорядження автомобілем. В тому числі позивач отримує на підставі рішення суду повноваження здійснювати дії щодо проведення всіх необхідний дій в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах. Такі повноваження випливатимуть з самого рішення і є порядком його виконання. Тому такі позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Р.В. Савуляк

Ю.Р. Мікуш