Справа № 127/4762/17 Провадження № 22-ц/772/1670/2017Головуючий в суді першої інстанції Король О. П.
Категорія 50 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , -

встановила:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05 березня 2017 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.03.2015 року. В шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.11.2014 року до досягнення дитиною трирічного віку. У зв`язку із досягненням ОСОБА_3 трирічного віку припиняється строк стягнення аліментів з відповідача. Проте, дитина має статус дитини-інваліда з народження і потребує догляду, в зв`язку з чим позивач позбавлена можливості працювати, а тому потребує матеріальної допомоги. На підставі ч. 3 ст. 84 СК України просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримали, з підстав, зазначених в ній, просили суд скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечив, просив суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено допустимими доказами наявності у дитини вад фізичного чи психічного розвитку, а статус дитини-інваліда є відмінним від поняття вад фізичного та психічного розвитку. Крім того, позивачем не доведено невиконання відповідачем обов`язку по сплаті аліментів на дитину, а також можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 16.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 5).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 31.07.2015 року №3 змінено прізвище дитини ОСОБА_6 на ОСОБА_7 (а.с. 6).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року в справі № 127/2476/14-ц вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів до її повноліття. Також вирішено стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів до досягнення дочкою ОСОБА_8 трирічного віку. Рішення набрало законної сили 16.12.2014 року (а.с. 8-9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірваний. Рішення суду набрало законної сили 07.04.2015 року (а.с.7).

Відповідно до довідки №8/89, виданої комунальним закладом Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 Департаменту охорони здоров`я Вінницької міської ради від 02.02.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє на захворювання, код якого згідно з Міжнародною класифікацією хвороб 10 Q65.3, перебуває на диспансерному обліку або має статус «Дитина-інвалід» з 06.01.2015 року та потребує домашнього догляду (а.с. 10).

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №387 від 13.08.2015 р. ОСОБА_3 поставлено діагноз та код за МКФ-10 Q.65.3 Вроджений підвивих правого стегна з помірним порушенням функції ходи, вторинна кардіопатія (а.с. 46-47).

Згідно з рішенням Обласної лікувально-консультативної комісії №332 від 13.07.2017 року , наданому в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 рекомендовано продовжити державну соціальну допомогу терміном на п`ять років і рекомендовано виконання індивідуальної програми реабілітації під наглядом, а також затверджено форму індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №332, в якій зазначено наявність інвалідності з 2015 року.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 12.11.2015 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , актовий запис №3532 (а.с. 31).

Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 18.01.2012 року, ОСОБА_2 є військовослужбовцем за контрактом, термін дії контракту до оголошення демобілізації та на строк, необхідний для визначення придатності військовослужбовця для проходження військової служби (а.с. 35-36).

Згідно з випискою військового лікаря-стоматолога з медичної карти ОСОБА_2 від 16.10.2015 року та 19.04.2017 року відповідач потребує протезування мостовидним протезом. Згідно з планом лікування від 21.04.2017 року №1 (лікар ОСОБА_11 ) вартість протезування складає 18 040 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 СК України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Положеннями ч. 6 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно з ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини.

Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.

Таким чином, для виникнення аліментного обов`язку чоловіка на підставах, передбачених ч.3 ст. 84 СК, необхідні такі юридичні факти: виховання дружиною (колишньою дружиною) спільної дитини до досягнення нею шести років; наявність у чоловіка достатніх коштів для надання дружині (колишній дружині) матері спільної дитини матеріальної допомоги; походження дитини від чоловіка; наявність у дитини вад фізичного або психічного розвитку.

Водночас розірвання шлюбу не виключає права колишньої дружини на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання.

Також для виникнення такого обов`язку не має значення матеріальне становище та працездатність дружини, а також сплата аліментів на утримання дитини.

З наданих матеріалів вбачається, що дочка сторін ОСОБА_12 має вроджені вади фізичного розвитку і потребує в зв`язку з цим догляду та реабілітації, що підтверджено індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №387, строк дії якої до 13.08.2017 року та індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда №332 строк дії якої до 13.07.2019 року.

Наявність у дитини захворювання, діагностованого комунальним закладом Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 не заперечується сторонами.

Також матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено інвалідність.

Висновки суду першої інстанції про те, що надана довідка №8/89 від 02.02.2017 року не містить інформації про наявність в дитини вад фізичного чи психічного розвитку не відповідають обставинам справи, оскільки така довідка містить інформацію щодо встановленого діагнозу, а також про перебування дитини на обліку та потребу у домашньому догляді.

Висновки суду першої інстанції про те, що вказана довідка містить незастережені виправлення строку дійсності довідки та дати, з якої дитина потребує догляду не спростовують викладених у ній фактів.

Відповідно до п.8 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 у разі встановлення інвалідності комісія складає на підставі плану медичної реабілітації індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці.

Згідно із п.2.25 Розділу VI Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років «вроджені деформації стегна» належать до захворювання та патологічних станів, що дають право на одержання державної соціальної допомоги строком на 5 років.

Висновки суду першої інстанції, що статус дитини-інваліда та дитини з вадами фізичного чи психічного розвитку є відмінними поняттями і наявність відповідних вад потребує підтвердження відповідними доказами, зокрема підтвердження вад глухоти, зниження слуху, сліпоти, зниження зору, важких порушень мови, з наслідками поліомієліту і церебрального паралічу, виходячи з норм Положення про спеціальну загальноосвітню школу-інтернат (школу, клас) України для дітей з вадами фізичного та розумового розвитку, затвердженого наказом Міністерства освіти України №126 від 13.05.1993 року є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина-інвалід - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Таким чином, наявність у дитини статусу інваліда передбачає наявність у дитини такого захворювання, що пов`язане з вадами розумового чи фізичного розвитку, натомість наявність вад фізичного чи психічного розвитку не завжди пов`язане із встановленням інвалідності.

З урахуванням ст. 16 ЦК України, позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту свого права, наявність у дитини статусу інваліда не виключає права позивача звернутися до суду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 84 СК України.

Вирішуючи такі спори, суд повинен встановити наявність відповідних обставин на підставі медичної документації.

Водночас посилання суду першої інстанції на Положення про спеціальну загальноосвітню школу-інтернат (школу, клас) України для дітей з вадами фізичного та розумового розвитку затвердженого наказом Міністерства освіти України №126 від 13.05.1993 року для визначення, що є вадами фізичного чи психічного розвитку є помилковим, оскільки цей нормативно-правовий акт втратив чинність на підставі Наказу Міністерства освіти і науки України від 15.09.2008 №852 Про затвердження Положення про спеціальну загальноосвітню школу (школу-інтернат) для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку.

Крім того, зазначенні Положення регулюють відносини пов`язані з

реалізацією права таких громадян на здобуття освіти та здійснення заходів з реабілітації, та не встановлює вичерпного переліку захворювань, які спричиняють вади фізичного чи психічного розвитку.

Таким чином, факт наявності у дитини ОСОБА_14 вад фізичного розвитку підтверджено належними та допустимими доказами у справі.

Як встановлено вище, відповідач має стабільний заробіток, є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_3 , перебуває у повторному шлюбі, однак інших осіб на утриманні немає.

ОСОБА_2 також несе витрати на найм житла та потребує стоматологічного протезування.

З урахуванням матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дружини до досягнення дитиною шестирічного віку у розмірі ? від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

З урахуванням того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення неправильного вирішення справи, таке рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, п.1.ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05 березня 2017 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестирічного віку, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин
Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко
/підпис/ І.М. Стадник
Згідно з оригіналом: