Ухвала

іменем україни

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 7 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є непрацездатним, інвалідом третьої групи по загальному захворюванню та потребує допомоги. Відповідачі, які є його синами, йому допомоги не надають і не бажають виконувати передбачені положеннями СК України обов'язки по утриманню батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

З урахуванням зазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його утримання аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно з кожного.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 7 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким вірно погодився апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4

При цьому правильно виходили з положень ст. 202 СК України, та роз'яснень, наданих Верховним Судом України у п. 21 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» про те, що обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Також суд правильно зазначив про те, що такі аліменти можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: непрацездатність; потреба в матеріальній допомозі, нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. ОСОБА_4 отримує пенсію 1252 грн. 31 коп. по інвалідності в розмірі більшому від прожиткового мінімуму, визначеному законом для осіб, які втратили працездатність - з 1 травня 2016 року у розмірі 1 130 грн, проживає разом з дружиною, веде підсобне господарство, має автомобіль та мотоблок, якими управляє та отримує дохід від підсобного господарства й додатковий дохід від оренди землі, орендну плату у розмірі 1 176 грн.

У зв'язку з наведеним суд не визнав його таким, що відповідно до вимог ст. 202 СК України на час звернення з позовом потребує матеріальної допомоги.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому, при зміні матеріального становища сторін позивач не позбавлений права на пред'явлення нового позову на зазначених підставах.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 7 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І. Журавель

О.В. Закропивний