Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Шевченко Маряни Ігорівни, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», за касаційною скаргою представника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Черепеніної Валерії Віталіївни - на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві) Шевченко М.І. про стягнення виконавчого збору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року, із неї стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 430 грн 65 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 грн 60 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року зупинено виконання зазначеного вище рішення суду та відкрито касаційне провадження. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року, справу направлено на новий судовий розгляд. Вважає, що усупереч зазначеному державним виконавцем 23 березня 2016 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 467 грн 42 коп. у зв'язку з невиконанням нею в наданий строк рішення суду. Зазначені дії державного виконавця та вказану постанову вважає неправомірними та просила скасувати постанову про стягнення з неї виконавчого збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Шевченко М.І. щодо винесення постанови від 23 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у зв'язку з невиконанням рішення суду в наданий строк у розмірі 467 грн 42 коп.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Шевченко М.І. від 23 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у зв'язку з невиконанням рішення суду в наданий строк у розмірі 467 грн 42 коп. у рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-561/15, виданого 12 жовтня 2015 року Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 430 грн 65 коп. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 243 грн 60 коп.

Стягнуто з ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 3 150 грн.

У касаційній скарзі представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Черепеніна В.В. - просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 25 цього Закону у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження шляхом вручення її або направлення її рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням про вручення адресату.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ст. 388 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Задовольняючи частково указану скаргу, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, керуючись вищевказаними нормами матеріального і процесуального права, правильно виходив із того, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року зупинено виконання рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження та винесено постанову про стягнення виконавчого збору, а сама постанова винесена лише 23 березня 2016 року, тобто вже після скасування вказаного рішення суду ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року.

Також суд належно оцінив ту обставину, що постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 21 січня 2016 року, однак на той час виконання рішення суду було зупинено у зв'язку з його оскарженням.

Крім того, суд правильно виходив із того, що ст. ст. 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначений чіткий перелік підстав зупинення виконавчого провадження та дій державного виконавця у вказаних випадках, проте усупереч зазначеному державним виконавцем порушені вказані норми закону та проігноровані вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року. При цьому суд врахував, що матеріали справи не містять доказів відсутності у державного виконавця відомостей про зупинення виконання рішення суду.

Разом із тим суд правильно врахував, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що боржник був своєчасно повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, постановляючи ухвалу за результатами розгляду вищевказаної скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладених за версією виконавчої служби фактичних обставин, основним із яких є те, що станом на 23 березня 2016 року до відділу не надійшло доказів про сплату боргу боржником, що боржник не з'являвся на прийом до державного виконавця і не вдалося здійснити перевірку його майнового стану, проте ці доводи не впливають на правильність висновків судів по суті розгляду скарги ОСОБА_4 за встановлених судами вищевказаних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Черепеніної Валерії Віталіївни - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко