Номер провадження: 22-ц/785/21/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на те, що у вересні - жовтні 2007 року, його знайомий ОСОБА_3 повідомив, що має намір отримати кредит в банку. Банк ставить умови надання кредиту за наявності двох поручителів і просив його стати поручителем при отриманні ним кредиту в банку. ОСОБА_4 пояснив які документи для цього від ОСОБА_2 потрібні, а саме копія паспорту, ідентифікаційного коду, а також повідомив, що квартира ОСОБА_3 є заставою по кредиту, тому його роль поручителя носить формальний характер. Разом з ОСОБА_4 позивач прибув до Банку, де зустрілися з співробітником банку, якому він передав дані про себе (копію паспорта, копію довідки ідентифікаційного номеру). Співробітник банку пояснив основні умови поручительства, залишив у себе надані ОСОБА_2 копії документів, заявивши що буде готувати пакет документів, у тому числі і договори (кредитний, поруки та інші) для їх підписання між банком та кредитором, поручителями.

При спілкуванні з працівником банку, ОСОБА_2 виказав свої сумніви про доцільність його участі в ролі поручителя, а співробітник банку, в свою чергу, призначив наступну дату зустрічі для підписання угод з банком.

Після спілкування з працівником банку, проаналізувавши все що позивачу стало відомо, враховуючи тривалий термін кредитування до 2037 року, процентну ставку та інші умови кредитування, він остаточно прийняв рішення не виступати в якості поручителя позичальника ОСОБА_4, і у подальшому в банк для підписання договору поруки не прибув. Після цього відносини з ОСОБА_4 на деякий час були припинені, з приводу отримання ним кредиту не розмовляв. ОСОБА_2 було невідомо видав банк йому кредит чи ні, на яких умовах.

ОСОБА_2 не укладав і не підписував договір поруки № 149781 від 16.10.2007 року з ПАТ "УкрСиббанк", також не укладав і не підписував з зазначеним Банком будь яких інших договорів та угод, що і стало причиною звернення до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити, визнавши договір поруки недійсним.

Представник відповідача ПАТ "УкрСиббанк" в судове засідання не зявився, про розгляд справи в суді повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним задоволений. Визнано недійсним договір поруки №149781 від 16 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ,ІПН №, укладений для забезпечення кредитного договору №0 від 16 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 Стягнуто судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_5, не зявилися, про слухання справи були сповіщені належним чином, про що свідчать судові розписки.

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» умисно ухилився він виконання ухвали суду про призначення судово-почеркознавчої експертизи, та не надав оригінал оспорюваного договору поруки, більш того ПАТ «УкрСиббанк» ухилився від надання вказаного договору і експерту, що стало причиною ненадання висновку експерта відповідно до призначеної експертизи від 04 березня 2015 року, а тому суд першої інстанції зробив висновок, що договір поруки, який оспорюється позивачем, слід визнати недійсним.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 16 жовтня 2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 10 -14 т. 1).

В той же день 16 жовтня 2007 року в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 149781 (а.с. 24-25).

Відповідно до матеріалів справи не вбачається, що відповідач ухилявся від надання оригиналу договору поруки, з тих підстав, що матеріали справи не містять належних сповіщень на адресу ПАТ "УкрСиббанк" про витребування такого договору.

В судовому засіданні апеляційного суду, ПАТ "УкрСиббанк" надав оригінал договору поруки, при цьому ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, яка за ухвалою суду була призначена.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 31 березня 2017 року, порівнянням досліджуваних підписів в договорі поруки зі зразками підписів ОСОБА_2 були встановлені у кожному порівнянні деякі збіги та розбіжності ознак в обсязі, недостатньому для якого-небудь (позитивного або негативного) висновку, а тому експертом зроблено висновок про те, що вирішити питання про те, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у наданому на експертизу договору поруки №149781 від 16.10.2007 року самим ОСОБА_2 чи іншою особою, не виявилось можливим (а.с. 121-123 т. 2).

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок не може бути доказом, який підтверджує, що підпис на оспорюваному договорі поруки не належить позивачу, оскільки, вищевказаний висновок експерта не підтверджує у повній мірі посилання позивача на недійсність договору поруки , а зазначає щодо не можливості встановити певний факт.

Таким чином підстав для визнання договору поруки недійсним, відсутні.

Оскільки судом встановлено, що позивачем не доведено наявності підстав для задоволення позовних вимог, то відповідно такі вимоги не підлягають задоволенню саме з цих підстав.

Таким чином, cуд першої інстанції неповно зясував обставини справи, висновки суду невідповідають обставинам справи, в звязку з чим суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_6