Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про дострокове солідарне стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/15-27/87-0315, відповідно до якого останньому було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 26 500 доларів США зі сплатою 14 % річних та строком повернення до 6 лютого 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника 6 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 014/15-27/87-0315, згідно з яким ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_5, що виникають з умов кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 19 листопада 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 28 835,66 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 21 133, 56 доларів США та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 7 702, 10 доларів США. Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У травні 2016 року ОСОБА_6 подала зустрічний позов до суду, у якому просила визнати припиненим договір поруки від 6 лютого 2007 року № 014/15-27/87-0315, посилаючись на те, що 20 квітня 2011 року було укладено додаткову угоду № 014/15-27/87-0315/03 до кредитного договору № 014/15-27/87-0315, згідно умов якої без її згоди, як поручителя за договором поруки від 6 лютого 2007 року, було збільшено розмір процентної ставки за кредитним договором. Указане призвело до збільшення обсягу її відповідальності.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 6 лютого 2007 року № 014/15-27/87-0315 у сумі 28 835,66 доларів США. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, доповнено його резолютивну частину вказівкою про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованості, що станом на 19 листопада 2015 року еквівалентно 689 564 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та з урахуванням зміни апеляційним судом рішення суду першої інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про підставність й доведеність заявлених ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позовних вимог в частині солідарногостягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 6 лютого 2007 року № 014/15-27/87-0315 у сумі 28 835,66 доларів США, що станом на 19 листопада 2015 року еквівалентно 689 564 грн. Разом із цим суди правильно вважали, що підстав для припинення зобов'язань ОСОБА_6, що виникли на підставі договору поруки від 6 лютого 2007 року, не має.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: