АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/5608/17 Головуючий у1-й інстанції - Великохацька В.В.
Унікальний №756/1964/16-ц Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.,

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якому просило виселити відповідачів з належної позивачеві квартири АДРЕСА_1, а також зняти відповідачів з реєстраційного обліку за указаною адресою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами у справі 29.09.2010 року укладено Контракт, згідно якого ОСОБА_2 приймався на посаду головного архітектора проекту. За змістом умов зазначеного Контракту позивач надавав ОСОБА_2 та членам його сім'ї спірну квартиру для тимчасового проживання. При цьому, згідно ч. 2 п. 3.4 Контракту, в разі розірвання Контракту, відповідачі повинні були повернути ТОВ «Творча майстерня «Вісак» зазначену квартиру. Враховуючи, що 27.09.2013 року сторони підписали Додаткову угоду до Контракту від 29.09.2010 року, якою припинили дію зазначеного Контракту, а відповідачі в добровільному порядку відмовляються залишати квартиру АДРЕСА_1, позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів як таких, що проживають в житловому приміщенні без достатніх правових підстав.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року позов задоволено частково та виселено відповідачів зі спірної квартири. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Скаржник посилається на те, що підставою для зайняття відповідачами спірної квартири був не Контракт, укладений між сторонами, а рішення власника про надання відповідачам в користування житлового приміщення.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) Головного управління житлового забезпечення на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 17.11.2009 року №1765-С/Ю, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ТОВ «Творча майстерня «Вісак» /а.с.5/.

29.09.2010 року між ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та ОСОБА_2 укладеноКонтракт, згідно якого останній приймався на посаду головного архітектора проекту/а.с.9/.

Відповідно до п.1.1 Котракту,цей контракт є строковим трудовим договором, на підставі якого між позивачем та відповідачем виникають трудові відносини.

Пунктом 3.4 Контракту передбачено, що з метою найбільш ефективного використання професійного потенціалу робітника та поліпшення його житлових умов йому виділяється 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_1. Зазначена квартира надавалась для тимчасового проживання відповідача з родиною на час дії контракту.

За змістомч.2 п.3.4 Контракту,у разі розірвання контракту ОСОБА_2 повинен повернути ТОВ «Творча майстерня «Вісак»зазначену квартиру.

Згідно п.2.2 Контракту від 29.09.2010 року робітник зобов'язується протягом одного місяця після припинення дії контракту звільнити квартиру, виділену йому для тимчасового проживання згідно п.3.4 даного контракту.

27.09.2013 року між ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до Контракту від 29.09.2010 року /а.с.10/.Зазначеною додатковою угодою сторони домовились, що Контракт від 29.09.2010 року припиняє свою дію з 28.09.2013 року (п.1).

Крім того, відповідно до п.2 додаткової угоди №1 ОСОБА_2 повертає ТОВ «Творча майстерня «Вісак» надану в службове користування квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 3 додаткової угоди на відповідача було також покладено обов'язок зняти себе та членів родини з реєстраційного обліку шляхом подання відповідної заяви про зняття особи (осіб) з реєстрації місця проживання та інших необхідних документів до територіального підрозділу ДМС України.

З довідки форми №3 від 19.01.2016 року слідує, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с. 16/.

27.09.2013 року між ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та ОСОБА_2 було підписано акт прийому-передачіспірної квартири /а.с.11/. Відповідно до вказаного акту у зв'язку із закінченням строку дії Контракту від 29.09.2010 року відповідачпередав, а ТОВ «Творча майстерня «Вісак»прийняло квартиру АДРЕСА_1. Також ОСОБА_2 передав ключі від спірної квартири (п.4 акту прийому-передачі квартири).

15.10.2015 року на ім'я відповідача була направлена вимога, в якій ТОВ «Творча майстерня «Вісак»вимагало у термін до 01.11.2015 року звільнити займане приміщення - спірну квартиру/а.с.12/, яку відповідачі у встановлений строк не виконали.

Задовольняючи позов ТОВ «Творча майстерня «Вісак», суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив з того, що відповідачі проживають у спірній квартирі без достатніх правових підстав та самоправно займають відповідне житлове приміщення.

Так, статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК Українита відповідно до ст. 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, добровільно уклавши та підписавши Контракт від 29.09.2010 року, Додаткову угоду до зазначеного Контракту від 27.09.2013 року, Акт прийому-передачі квартири від 27.09.2013 року, відповідач погодився з усіма умовами зазначених документів та, відповідно, зобов'язався залишити займане житлове приміщення після припинення між сторонами трудових відносин.

Отже, відмовляючись залишати квартиру АДРЕСА_1 після підписання Додаткової угоду до Контракту та Акту прийому-передачі зазначеної квартири, відповідачі самоправно займають указане житлове приміщення без достатніх на те правових підстав.

За приписами ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Таким чином, єдиним документом, який надає правові підстави зайняти те чи інше житло державного або громадського фонду є ордер та в цьому разі право особи на житло виникає з часу його надання.

Судом першої інстанції об'єктивно встановлено, що ордер на вселення відповідачів у спірну квартиру не видавався. Жодних інших правових підстав для проживання у спірному житловому приміщенні у відповідачів на даний час немає.

Згідно з ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

За положеннями ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що підставою для вселення відповідачів в спірну квартиру було рішення власників, а не Контракт(трудовий договір), а тому припинити право користування відповідачів відповідним житловим приміщенням може лише власник(власники) ТОВ «Творча майстерня «Вісак», а не його керівник, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи слідує, що спірна квартира на праві приватної власності належить юридичній особі - ТОВ «Творча майстерня «Вісак», а не фізичним особам - власникам або керівникам указаного товариства. Таким чином, звернувшись до суду з позовом про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, юридична особа ТОВ «Творча майстерня «Вісак» фактично висловила власне волевиявлення на припинення у відповідачів права користування спірною квартирою, з огляду на що доводи скаржника підлягають відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК Українисуд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, оскаржуване судове рішення ухвалено на повноз'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307- 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: