Справа № 182/5582/16-ц
Провадження № 2/0182/231/2017
18.07.2017 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участю секретаря представника позивача представника органу опіки та піклування ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом Комунального підприємства „Міська житлово-технічна інспекція Нікопольської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання втратившими право користування житловим приміщенням
Позивач звернувся з позовом до відповідачів та просить їх визнати такими, що втратили право користування квартирою 16 в будинку 33 по вулиці Електрометалургів в м. Нікополі Дніпропетровської області, оскільки вони відсутні без поважної причини в квартирі з вересня 2015 року, квартира стала не придатною до проживання.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі. ОСОБА_8 згоди представника позивача справу заслухано відповідно до статті 224 ЦПК України.
Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги позивача просив задовольнити, оскільки відповідачі в квартирі тривалий час не проживають, що підтверджено в судовому засіданні, а квартира цим дітям була повністю відремонтована, вставлені вікна, придбані необхідні меблі та побутова техніка, однак на даний час в квартирі нічого не залишилось, квартира не придатна для проживання.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження.
Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Право громадян на житло передбачено ст. 1 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК України).
Коментована стаття відповідно до ст. ст. 47, 48 Конституції України закріпляє право громадян на житло, як найважливіше соціально-економічне право.
При цьому право на житло, як суб'єктивне право, тобто таке, що належить конкретній особі на конкретне жиле приміщення в будинку відповідного житлового фонду, виникає в силу передбачених у житловому законодавстві юридичних фактів і отримує свою конкретизацію та деталізацію у відповідних правовідносинах.
Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 6 ЖК України, житлове приміщення надається наймачу та членам його сім'ї для постійного в ньому проживання, тобто для використання його за цільовим призначенням, а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.
Для тих же випадків, коли наймач або члени його сім'ї житловим приміщенням за призначенням не користуються, законом встановлено конкретний строк, на протязі якого житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутніми.
Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї житлове приміщення зберігається за ними протягом шести місяців.
У разі ж, якщо наймач або члени його сім'ї відсутні в житловому приміщенні понад встановлений законом строк без поважних причин, вони втрачають право користування цим житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки, провадиться у судовому порядку.
Змінами до законів України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду", від 4 березня 1992 року N 2163-XII "Про приватизацію державного майна" передбачено, що гуртожитки включено до об'єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (ОСОБА_8 України від 3 березня 2005 року N 2453-IV "Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках").
Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР.(Правова позиція Верховного суду України у справі N 6-1166цс15 від 04.11.2015 року)
З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами частини першої статті 71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення).
Згідно доданих до позову матеріалів справи , судом встановлено, квартира 16 в будинку 33 (гуртожиток) по вулиці Електрометалургів в м. Нікополі Дніпропетровської області знаходиться в господарському віданні КП „Міська житлово-технічна інспекція Нікопольської міської ради (а.с. 8-9).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1)та ОСОБА_5М.(ІНФОРМАЦІЯ_2) було надано статус „дітей-сиріт і вони перебували на повному державному утриманні в інтернатному закладі з 2003 року.
За ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було закріплено право на житлову площу за адресою м. Нікополь, вул. Електрометалургів33 кв.16.(а.с. 32-35)
Після досягнення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 повноліття вони стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3.
ОСОБА_6 була зареєстрована в квартирі 24.06.2014 року, а ОСОБА_5 з 27.09.2012 року (а.с.12-13)
ОСОБА_6 20.09.2014 року народила доньку ОСОБА_7.
Згідно свідчень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (сусіди) ОСОБА_6 у вересні 2015 року разом з донькою забрала речі та виїхала з квартири до чоловіка від якого народила дитину, а згодом вони чули, що вона виїхала проживати з дитиною до Іспанії.
Згідно відомостей наданих державною прикордонною службою України ОСОБА_6 перетнула кордон через пункт пропуску Ужгород 11.08.2016 року о 15.21 год. (а.с.57)
Після того, як у вересні 2015 року ОСОБА_6 виїхала з донькою з квартири, в квартирі залишився проживати ОСОБА_5, який став виносити та продавати все з квартири, навіть вікна та двері, а згодом взагалі зник та в квартирі вже більше року не зявлявся, квартира знаходиться в непридатному для проживання стані. Зазначені обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (сусіди).
Судом також перевірено, що ОСОБА_5 державний кордон не перетинав, військовий квиток не отримував, до лав Збройних сил України мобілізований не був, , таким, що відбуває кримінальне покарання не значиться(а.с.52-55)
Таким чином, оскільки відповідачі за місцем реєстрації відсутні більше строку встановленого ст. 71 ЖК України, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. 71,72 ЖК України, суд -
Позов Комунального підприємства „Міська житлово-технічна інспекція Нікопольської міської ради задовольнити.
Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, втратившими право користування квартирою 16, в будинку 33, по вул. Електрометалургів в м. Нікополі Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь Комунального підприємства „Міська житлово-технічна інспекція Нікопольської міської ради понесені судові витрати в розмірі 725 грн.
Стянути з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства „Міська житлово-технічна інспекція Нікопольської міської ради понесені судові витрати в розмірі 725 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) через Нікопольський міськрайонний суд.
Суддя: ОСОБА_1