Справа № 310/2322/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, скасування та поновлення державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, скасування та поновлення державної реєстрації права власності, посилаючись на наступні обставини.

Позивачу на праві приватної власності належав житловий будинок № 91 по вул. Гагаріна в с. Луначарське Бердянського району Запорізької області.

Позивач вказала, що 08.05.2015 року року між нею та відповідачем був укладений договір дарування, але вона вважала, що між ними було укладено договоір довічного утримання, оскільки розмова між нею та відповідачем йшла саме про договір довічного утримання.

Позивач зазначив, що укладення цього договору було обумовлено тим, що вона є непрацездатною за віком і за станом здоров'я, потребує стороннього догляду та матеріальної підтримки.

Позивач вказала, що відповідач обіцяв доглядати за нею, забезпечувати продуктами харчування. Саме на цих умовах позивач підписала договір, повністю довіряючи відповідачу. Після укладення договору відповідач змінив своє відношення до позивача, вона не виконувала обов'язки по забезпеченню продуктами харчування, необхідними ліками тощо.

У 2016 році позивач перенесла дві операції на очах, після чого звернулась до відповідача з проханням допомогти їй, однак відповідач відмовила їй та повідомила про те, що в неї у самої складна життєва ситуація, у звязку з чим вона не має змоги надавати позивачу будь-яку допомогу.

Після чого позивачу стало зрозуміло про те, що вона допустила помилку та дізналася про порушення свого права.

Позивач в судове засідання не з»явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа- приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності та прохала суд прийняти рішення згідного чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору дарування від 08.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянської міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 912, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар житловий будинок № 91 по вул. Гагаріна в с. Луначарське Бердянського району Запорізької області.

Судом встановлено, що позивач, укладаючи договір дарування дійсно помилялася відносно фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, вона вважала, що укладає договір довічного утримання.

Суд врахував при цьому наступні обставини: вік позивача, на момент укладання договору, стан її здоров»я, потреба в той час і в майбутньому сторонньої допомоги, відсутність фактичної передачі спірного майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому.

Договір, який був укладений між сторонами, був укладений на певних умовах, а саме, що відповідач зобов»язався виконати на користь позивача дії майнового та немайнового характеру, і це не може вже вважатися договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачу) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Згідно із ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваногой передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі №6-69цс14, та від 11 листопада 2015 року у справі №6-1124цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковими для усіх судів України.

Судом встановлено, що позивачу дійсно нотаріусом роз»яснювався зміст укладаємого договору, його правова природа, наслідки його укладання.

Суд, зодовольняючи позов, врахував вік позивача, відсутність спеціальної освіти, передачу будинку за умови вчинення на користь позивача будь-якої дії майнового або немайнового характеру, а також дійшов висновку, що позивач дійсно мала намір укласти саме договір довічного утримання.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

В даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Таким чином, суд оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позов законним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1920 грн.

На підставі ст.ст.717, 203, 215, 229ЦК України ікеруючисьст.ст. 15, 30, 62, 202, 214, 221, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, скасування та поновлення державної реєстрації права власності, задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Луначарське, вул. Гагаріна, буд. 91, укладений 08 травня 2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий № 912.

Скасувати державну реєстрацію права власності, на будинок 91 по вул.Гагаріна, в селі Луначарське, Бердянського району, Запорізької області за ОСОБА_4 у реєстрі прав власності на нерухоме майно № 9613026, проведену на підставі договору дарування, посвідченого 08.05.2015 р. приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий № 912.

Поновити державну реєстрацію на житловий будинку № 91 по вулиці Гагаріна, село Луначарське, Бердянський район, Запорізької області за ОСОБА_1, ІПН-, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 06.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1920 (одна тисяча дев»ятсот двадцять гривень), 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: