Справа № 466/4492/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«17» липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Глинської Д.Б.

при секретарі Бандуровському Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

у с т а н о в и в:

у травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача 25 000 грн. основного боргу за договором позики, 22 234,63 грн. інфляційні втрати, 1822,60 грн. 3% річних, а також судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 05 серпня 2013 року між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 25 000 грн.

На підтвердження укладення договору позики відповідачем ОСОБА_2 05 серпня 2013 року було надано розписку про отримання грошових коштів в повному обсязі.

Згідно досягнутих домовленостей, а також відповідно до розписки від 05 серпня 2013 року, ОСОБА_2 зобовязувався в термін до 05 грудня 2013 року повернути отриману ним грошову суму.

Відповідач не повернув кошти у строк, який зазначений в розписці.

У відповідності до положень ст. 1048 ЦК України ОСОБА_2 має оплатити йому також проценти від суми позики за період прострочення з 06.12.2013 року по 10.05.2016 року в розмірі 1822, 60 грн.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 згідно з вимогами ст.ст. 1050, 625 ЦК України повинен також сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший договір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати становлять 22 234,63 грн.

Оскільки відповідач ухиляється від погашення боргу по позиці в добровільному порядку, відповідно порушує взяті на себе зобовязання згідно договору, він, ОСОБА_1, змушений звернутись в суд.

Позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив. Додатково пояснив, що дійсно 05 серпня 2013 року позичив у ОСОБА_1 25 000 грн., про що ним було написано розписку. Він працював в ТОВ «Захід Торг- Сервіс» менеджером транспортно експедиційної діяльності, заступником директора на цьому підприємстві був позивач ОСОБА_1 Він, ОСОБА_2, повертав позивачу борг шляхом стягнення його із заробітної плати.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 05 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1, за усним договором позики передав відповідачу ОСОБА_2 у позику грошову суму у розмірі 25 000 грн. Даний договір оформлений письмовою розпискою відповідача від 05 серпня 2013 року (а.с.5). Кінцевий строк повернення позики був до 05 грудня 2013 року. ОСОБА_2 своїх зобовязань відповідно до договору позики не виконав, не провівши жодної оплати по поверненню позики та отримані кошти за договором позики не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Проте, відповідачем умови договору позики не виконуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Положеннями ст. 1047 цього Кодексу передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

В матеріалах справи міститься відповідь директора ТОВ «Захід Торг Сервіс» ОСОБА_4 на запит, з якого вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працював менеджером транспортно експедиційної діяльності ТОВ «Захід Торг Сервіс» з 01.08.2013 року по 16.09.2014 року та жодних відрахувань із його заробітної плати на користь ОСОБА_1 ТОВ «Захід Торг Сервіс» не здійснювало (а.с.22).

З наданого суду розрахунку вбачається, що загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 49 057,23 грн. та складається з суми основного боргу за договором позики в розмірі 25 000 грн., інфляційних витрат в розмірі 22 234,63 грн., 3% річних в розмірі 1822,60 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволенню.

У звязку із задоволенням позову з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 551,20грн.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 625, 1048, 1050 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 25 000 грн. суму основного боргу за договором позики, інфляційні витрати у розмірі 22 234,63 грн., 3% річних в розмірі 1822,60 грн., а всього 49057,23 грн. (сорок девять тисяч пятдесят сім гривень двадцять три копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню двадцять копійок) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_5