Справа № 739/889/17
Провадження № 2/739/311/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" вересня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

представника позивачка - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 при визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - позивачки) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою №3, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить ОСОБА_2 і в ній проживає ОСОБА_3 Водночас відповідач у ній лише зареєстрований, при цьому більш ніж 10 років фактично не проживає. У зв'язку з викладеним, зважаючи на відсутність поважних причин непроживання відповідача у вказаній вище квартирі, посилаючись на положення статей 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 71, 72 Житлового кодексу УРСР (далі-ЖК УРСР), позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю, пояснив, що відповідач у квартирі, яка належить одній з позивачок та якою користується інша позивачка, понад 10 років не проживає, власником даної квартири не є, участі в її утриманні не приймає, при цьому реєстрація місця проживання відповідача у вказаній квартирі створює позивачам перешкоди у користуванні своїм житлом. Проти розгляду справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення не заперечував.

Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений через оголошення у пресі (а.с. 21). За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка ОСОБА_2 є власником квартири №3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-13, 24).

При цьому у вказаній квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_3, тобто позивачки, та ОСОБА_4, тобто відповідача (а.с. 3-5).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов №291 від 11 травня 2017 року у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає лише ОСОБА_3, при цьому відповідач в ній не проживає понад 10 років (а.с. 3).

Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб.

Як вбачається, визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, яким користуються позивачі, потрібне останнім для вільного здійснення ними своїх прав щодо житла, власником та користувачем якого вони є.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 71 ЖК УРСР передбачено випадки збереження за наймачем житла чи членами його сім'ї житлового приміщення у разі їх відсутності понад шість місяців, жоден з яких в ході судового розгляду не встановлений.

Відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ході судового розгляду з'ясовано, що відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, яка належить позивачці ОСОБА_2 і якою користується позивачка ОСОБА_3, понад десять років в ній не проживає, участі в утриманні даної квартири не приймає, будь-які поважні причини його відсутності у вказаній квартирі відсутні, при цьому немає жодних відомостей про створення йому з боку позивачів перешкод в користуванні даною квартирою. Ніяких домовленостей між позивачками та відповідачем щодо вказаного житло також не було.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №3, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки не проживає в ній понад один рік без поважної причини, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки ОСОБА_3, яка здійснила витрати на сплату судового збору за подання позову, необхідно стягнути вказані судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 9, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 при визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщення - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №3, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 11 вересня 2017 року.