Справа № 199/2402/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31.08.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 8000,00 доларів США у гривневому еквіваленті, сплачених ним як аванс в рахунок придбання нерухомого майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що у червні 2014 року сторони досягли домовленості стосовно укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка на той час на праві власності належала ОСОБА_2.

З метою гарантованого придбання вказаної квартири позивач передав відповідачці авансову суму у розмірі 10000,00 доларів США, про що ОСОБА_2 склала власноруч написану розписку від 16.06.2017 року.

Позивач зазначає, що після отримання коштів йому стало відомо, що відповідачка продала квартиру АДРЕСА_1 іншій особі ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2014 року, реєстровий №3370, що підтверджується Інформаційною довідкою №82451044 від 15.03.2017 року.

Після неодноразових звернень до відповідачки з приводу повернення отриманих коштів, відповідачка повернула позивачу 2000,00 доларів США, про що складена відповідна розписка.

Посилаючись на те, що основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між сторонами укладений не був, відповідачка решту отриманих коштів не повернула, тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 215 000,00 гривень, що в еквіваленті становить 8000,00 доларів США а також понесені витрати по справі у розмірі 2150,00 гривень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідачка проти позову заперечувала, посилаючись на те, що відразу після отримання 10000,00 доларів США від позивача, віддала їх в якості завдатку ОСОБА_5 за будинок по вул. Береговій, 20Н у м. Дніпрі, який вона мала намір придбати та згодом був укладений договір купівлі-продажу, а Гасанов сам відмовився від купівлі квартири, оскільки у нього виникли непередбачені проблеми. Оскільки між сторонами був укладений договір завдатку і не договір не був укладений з вини покупця, тому на думку відповідачки ця сума залишається у неї.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що у червні 2014 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість стосовно укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка на той час на праві власності належала ОСОБА_2.

З метою гарантованого придбання вказаної квартири позивач передав відповідачці авансову суму в рахунок придбання квартири у розмірі 10000,00 доларів США, про що ОСОБА_2 склала власноруч написану розписку від 16.06.2017 року (а.с. 9).

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_1 іншій особі ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2014 року, реєстровий №3370, що підтверджується Інформаційною довідкою №82451044 від 15.03.2017 року (а.с. 10-11).

Вищевказані обставини визнані сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Як передбачено ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному засвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, до договору завдатку застосовуються вимоги щодо форми та порядку укладання, в тому числі й нотаріального посвідчення та державної реєстрації, як і до основного договору купівлі-продажу.

Враховуючи вище вказані норми Цивільного кодексу України, відповідачка помилково вважає отримані нею кошти за розпискою від 16.06.2014 року завдатком, оскільки відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України, дана сума є авансом і підлягає поверненню незалежно від причин неукладення договору та вини у цьому будь-якої зі сторін.

Оскільки між сторонами договір купівлі-продажу квартири належним чином у встановленому законом порядку не укладався, відповідачка на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2014 року, реєстровий №3370, продала спірну квартиру іншій особі, а отриманий від ОСОБА_1 аванс до теперішнього часу у повному обсязі не повернула, тому суд вважає стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) грошові кошти у сумі 215 000,00 гривень, що на день подачу позову в еквіваленті становило 8000,00 доларів США, а також понесені витрати по справі у розмірі 2150,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 210-215 ЦПК України. ст.ст. 626, 627, 629, 631, 632, 657 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) грошові кошти у сумі 215 000,00 гривень, а також понесені витрати по справі у розмірі 2150,00 гривень, а всього 217 150 (двісті сімнадцять тисяч сто п'ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: