Справа № 2-1492/12 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2498/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 22.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Голуб С.А., Гуль В.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя і стягнення грошових коштів , -

встановила:

У листопаді 2011 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

Під час шлюбу з відповідачем була придбана квартири № 165 в будинку по вул. Малиновського, 44 у м. Дніпропетровську, яка перебувала у спільній сумісній власності подружжя та відчужена відповідачем за договором купівлі-продажу від 01 квітня 2008 року за спільною згодою подружжя.

Позивач просив визнати за ним право власності на ? частину грошових коштів, що складає 212500 грн., отриманих від продажу вказаної квартири і стягнути з ОСОБА_2 на його користь цю суму. Обґрунтовував позов тим, що відповідачем кошти використані не в інтересах сім'ї.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину грошових коштів в розмірі 212 500 грн. від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, за Договором купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частину грошових коштів в розмірі 212 500 грн. від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2008 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішення суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона не отримувала коштів за договором продажу спірної квартири, оскільки перед нею не виконав свої зобовязання її представника за довіреністю, якому вона доручила від свого імені продати квартиру. Ці обставини підтверджені чинним судовим рішенням, однак суд першої інстанції їх не врахував і дійшов невірного висновку про наявність у неї обов»язку сплатити колишньому чоловіку половину вартості квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що грошові кошти в розмірі 212 500 грн. є ? частиною коштів, виручених від продажу спільного майна подружжя.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 1993 по 2010 роки перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у 1999 році придбали квартиру № 165 в будинку по вул. Малиновського, 44 у м. Дніпропетровську.

Як видно із договору купівлі - продажу від 01 квітня 2008 року, відповідач ОСОБА_4, від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_5, продала вищевказану квартиру ОСОБА_6 за 425000 грн. Відповідно до п.1.4 договору, квартира, яка є предметом цього договору, є спільною сумісною власністю продавця з іі чоловіком ОСОБА_7, який окремо надав згоду на її продаж ( а.с.6-8, т.1).

Ці обставини сторонами не оспорюються.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд обґрунтовано виходив з вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про те, що позивачеві належить ? від грошових коштів, виручені в результаті продажу квартири, яка сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2М, не має обов»язку повернути грошові кошти ОСОБА_3, оскільки сама їх не отримала внаслідок невиконання перед нею своїх обов»язків її повіреним за договором доручення, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2013 року, що набрало законної сили , задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто на її користь з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 425 000 грн., отримані на підставі довіреності від 29 січня 2008 року за договором купівлі-продажу від 01 квітня 2008 року.

При цьому було встановлено, що повірений ОСОБА_5 не виконав свого обов»язку перед довірителем ОСОБА_2 щодо передачі грошові кошти за укладеним договором купівлі-продажу квартири ( а.с.217-229, т.2).

Виконавчий лист, виписаний на підставі вказаного судового рішення, виданий судом 28 лютого 2017 року ( а.с.216, т.2).

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної влансоті подружжя, за взаємною згодою. До договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив судам, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином, враховуючи зазначені вимоги закону, колегія суддів вважає, що, оскільки станом на час розгляду справи грошові кошти, виручені від продажу спільного майна подружжя, знаходяться у третьої особи - ОСОБА_5, а відповідач є ОСОБА_2 є єдиним стягувачем за виконавчим листом про стягнення усієї суми вартості квартири - 425000 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку що вказані грошові кошти піддягають поділу шляхом стягнення з відповідач на користь позивача ? його частини.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Інших доводів в обґрунтування апеляційної скарги не апелянт не зазначив.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :