Справа № 209/868/17
Провадження № 2/209/787/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 липня 2017 року м. Кам'янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участі секретаря Шепель О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення на житлову площу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1, квартиронаймачем якої є ОСОБА_2; вселити її на житлову площу в квартиру АДРЕСА_2, квартиронаймачем якої є ОСОБА_2; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що відповідач є її чоловік, з яким вони разом зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 В ході конфлікту, який відбувся 8 лютого 2017 року ОСОБА_3 забрав у неї ключі від квартири та виставив її за двері квартири не зважаючи на холодну пору року. З того часу, вона мешкає у своєї матері, та не може потрапити до місця реєстрації. Прийняті нею заходи щодо вселенння і звернення до поліції результатів не надали, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судові засідання у справі повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 224 ЦПК.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач по справі - ОСОБА_2 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, в якій також зареєстрована його дружина - позивач ОСОБА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 23.03.2017 року (а.с. 6), особистим рахунком на квартиру № НОМЕР_2 (а.с. 18).

Як зазначено позивачем в позові, 08.02.2017 року після виникнення між сторонами конфлікту відповідач перешкоджає позивачу у доступі до квартири АДРЕСА_1 та і до теперішнього часу між ними не вирішено питання щодо сумісного права користування житловою площею в цій квартирі, що підтверджується висновком за матеріалми ЖЄОЗПВКП № 1504 від 19.02.2017 року Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області (а.с. 7).

Таким чином, позивачем надані суду безспірні докази того, що відповідач перешкоджає їй проживати за місцем її реєстрації, між ними склалися неприязні стосунки і вона не втрачала зв'язку зі своїм житлом.

Суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності її вселення за місцем її реєстрації до відповідача, який безпідставно однособово користується спірним житлом та перешкоджає позивачу у проживанні.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК УРСР передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За змістом ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Статті 61-70 ЖК України встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника житлового приміщення, які проживають разом з ним у приміщенні, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником такого приміщення, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За таких обставин та враховуючи вищезазначені положення житлового законодавства, суд приходить до висновку, що порушені права позивача на користування житловою площею за місцем її реєстрації, підлягають судовому захисту, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1280 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60-65 ЖК України, ст.ст. 3, 88, 158, 169, 212-214, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення на житлову площу - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 квартиронаймачем якої є ОСОБА_2.

Вселити ОСОБА_1 на житлову площу в квартиру АДРЕСА_1 квартиронаймачем якої є ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 сплачений позивачем судовий збір в сумі 1280,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя Я.В. Замкова