Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 320/1440/16Головуючий у 1-й інстанції Бахаєв І.М.
Пр. № 22-ц/778/1268/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.

суддів: Кочеткова І.В., Кримської О.М.

за участі секретаря: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Мелітопольська міська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 16.11.2012 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 16.11.2012 року помер його брат ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, на яку 10.09.2013 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємець другої черги. ОСОБА_2 за життя зловживав алкогольними напоями, починаючи з жовтня 2012 року знаходився у безпорадному стані, не міг пересуватися, обслуговувати себе. Утриманням та забезпеченням брата до смерті повністю займався він. Відповідач ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_2, участі в утриманні батька не приймав, не допомагав з його лікуванням.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року (а.с.79-80) позов позивача у цій справі задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 16.11.2012 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 86) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В автоматизованому порядку у цій справі визначено колегію суддів апеляційного суду (а.с. 104).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 105).

В автоматизованому порядку у цій справі замінено суддею Кримською О.М. суддю Маловічко С.В. у колегії суддів апеляційного суду у звязку із тривалою відпусткою останньої (а.с.106-107).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 109).

Позивач ОСОБА_3 подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача електронною поштою (а.с. 119-122) та поштою (а.с.129-131).

На виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційним судом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримано Інформаційну довідку (а.с. 124-126), із змісту якої вбачається, що право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті спадкодавця оформлено за позивачем ОСОБА_3

05.04.2017 року від позивача ОСОБА_3 апеляційному суду надійшла заява від 04.04.2017 року про залишення без розгляду його вищезазначеного позову у цій справі електронною поштою (а.с. 127) та поштою (а.с. 132-133).

На що апеляційним судом позивачеві ОСОБА_3 було надано розяснення (а.с. 128), за змістом якого:

«…залишити свій позов без розгляду Ви мали право лише на стадії розгляду цієї справи судом першої інстанції, а саме Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

На стадії апеляційного розгляду цієї справи апеляційним судом Запорізької області Ви, як позивач, маєте лише право відмовитись від свого позову у цій справі (ст. 205 ч. ч. 1 п. 3 ЦПК України) або укласти мирову угоду із відповідачем ОСОБА_2 (ст. 205 ч. 1 п. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 20 ЦК України особа здійснює захист свого права на свій розсуд.

Тому, при вищевикладених обставинах, лише Вам, як позивачеві у цій справі, належить право скористатись чи не скористатись на стадії апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом правами позивача, передбаченим ст. 31 ЦПК України (відмовитись від позову, укласти мирову угоду тощо)».

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 13 квітня 2017 року, не відбувся та був відкладений (а.с. 138-139) в порядку задоволення клопотання позивача ОСОБА_3 (а.с. 134).

На виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, апеляційним судом ухвалою (а.с. 143) у Мелітопольської міської державної нотаріальної контори було витребувано фотокопію спадкової справи, яка відкрита після смерті 16 листопада 2012 року ОСОБА_4 для долучення до матеріалів цієї справи.

10 травня 2017 року на виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду нотаріальною конторою поштою була надана вказана фотокопія спадкової справи (а.с. 152-184), із якої вбачається, що у своїй заяві спадкоємець за законом позивач ОСОБА_3 не повідомляв нотаріусу про наявність інших спадкоємців, зокрема ОСОБА_2 (а.с. 153 звор.), зазначаючи, що «інших спадкоємців немає», а, відповідно, нотаріус не повідомляла ОСОБА_2 про смерть батька та право ОСОБА_2, як сина спадкодавця, подати заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька у 6-місячний строк.

У період з 20 по 30 червня 2017 року суддя - доповідач Гончар М.С. перебувала у відпустці (а.с. 185).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 187) в порядку задоволення клопотання позивача ОСОБА_3 (а.с. 186) розгляд цієї справи був призначений в режимі відеоконференції.

У судове засідання 13 липня 2017 року належним чином повідомлені про час і місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с. 148-150) позивач ОСОБА_3, представник останнього адвокат ОСОБА_5 та представник третьої особи Мелітопольської міської державної нотаріальної контори повторно, у тому числі позивач ОСОБА_3 у режимі відеоконференції, не зявились (а.с. 190), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_3 повторно подав апеляційному суду заяву від 12 липня 2017 року про залишення без розгляду його вищезазначеного позову у цій справі електронною поштою (а.с. 191-196).

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3, представника останнього ОСОБА_5 та представника третьої особи Мелітопольської міської державної нотаріальної контори і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю відповідача ОСОБА_2 та представника останнього за договором адвоката (а.с. 136-137) ОСОБА_6 у загальному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року, постановленою колегією суддів апеляційного суду без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні заяв позивача ОСОБА_3 про залишення без розгляду його вищезазначеного позову у цій справі відмовлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали спадкової справи (а.с. 152-184) та матеріали цієї справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов позивача у цій справі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ч. 8 ст. 7, гл. 17 СК України, ст. 1224 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача ОСОБА_3 у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 16 листопада 2012 року помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть, копія а.с. 5).

Позивач ОСОБА_3 є рідним братом померлого ОСОБА_4 та спадкоємцем другої черги за законом відповідно до положень ст.1262 ЦК України (свідоцтво про народження померлого ОСОБА_4, копія а.с. 159, свідоцтво про народження ОСОБА_3, копія а.с. 159 зворот, свідоцтво про одруження ОСОБА_7 з отриманням прізвища «Сирцова», копія а.с. 158 зворот. останні можуть бути прийняті апеляційним судом у цій справі як докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України).

Після смерті ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом ОСОБА_3 оформив на себе право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.2013р. реєстровий №1-827 (копія а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом, як син спадкодавця ОСОБА_4 (свідоцтво про народження, копія а.с. 7).

На час розгляду цієї справи судом ОСОБА_2 намагається оформити спадщину через Мелітопольську міську державну нотаріальну контору та суд.

Відповідно до положень ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно із п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого ч.3 ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов'язок повнолітніх дочки, сина піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в ст. 51 Конституції України. Таке піклування може полягати в особистому догляді за батьками, допомозі в побуті, захисті прав й інтересів, матеріальній підтримці тощо.

Відповідно до листа №01-02/1009 від 09 листопада 2016 року Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» (а.с. 44) Запорізької обласної ради спадкодавець ОСОБА_4 перебував на обліку у лікаря - психіатра з 05 грудня 2006 року по день смерті з діагнозом шизофренія, лікувався стаціонарно в МПО з 6 грудня 2006 року по 31 січня 2007 року, з 21 лютого 2007 року по 26 березня 2007 року, у денному стаціонарі з рази у 2008 році та 1 раз у 2009 році., приймав лікування трифтазин, аміназин, циклодол.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що зазначена довідка Комунальної установи «Мелітопольський психіатричний диспансер» не містить інформації про те, що спадкодавець ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, через похилий вік чи вищезазначену хворобу перебував у безпорадному стані та потребував у звязку із цим стороннього догляду, будь-якої допомоги тощо.

Безпорадний стан фізичної особи та необхідність у сторонньому догляді можуть бути підтверджені лише відповідними медичними документами відповідних медичних установ.

У даному випадку покази допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не є належними, допустимими доказами на підтвердження безпорадного стану фізичної особи спадкодавця ОСОБА_4 , а, відповідно, й потреби останнього у сторонньому догляді.

Крім того, у матеріалах цієї справи взагалі відсутні належні, допустимі докази того, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя чи позивач ОСОБА_3 повідомляли відповідача ОСОБА_2 про вищезазначену хворобу спадкодавця ОСОБА_4 та просили в останнього у звязку із цим будь-якої допомоги, зокрема матеріальної тощо, а ОСОБА_2 би їм відмовив у цьому, тобто ухилився від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4

Таким чином, доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що йому взагалі не було достовірно відомо про хворобу батька спадкодавця ОСОБА_4 не спростовуються наявними у матеріалах цієї справи належними допустимими доказами.

Також у матеріалах спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_4 (а.с. 152-184), та яка не була досліджена судом першої інстанції у цій справі у порушення вимог ст. 10 ч. ЦПК України, міститься рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року, що набрало законної сили, у справі ЄУН № 320/12613/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_12 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яким ОСОБА_2 був визначений строк у 3 місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 16.11.2012 року, та яким встановлено, що ОСОБА_2 не знав про смерть батька, його батьки розлучилися ще у 1992 році, відносини не підтримували, він разом із матірю виїхав проживати у Донецьку область, де вони мешкали до вересня 2014 року, лише у вересні 2014 року вони повернулися через АТО проживати у м. Мелітополь (а.с. 174-175).

В силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_2 з дотриманням, встановленого йому вищезазначеним рішенням апеляційного суду від 23 квітня 2015 року 3хмісячного строку, звернувся до нотаріальної контори із заявою від 07.05.2015 року про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 176).

При вищевикладених обставинах, відсутні правові підстави для усунення за рішенням суду ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця - батька ОСОБА_4 на підставі ст. 1224 ЦК України, а, відповідно, відсутні підстави для задоволення позову позивача ОСОБА_3 у цій справі.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Мелітопольська міська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_3, як позивачеві, у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

При цьому, у звязку із задоволенням апеляційної скарги відповідача апеляційним судом у цій справі, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягали б стягненню понесені останнім документально підтверджені судові витрати, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, зокрема у вигляді судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у належному розмірі 606,32 грн. (а.с. 85 оригінал квитанції на суму 638,00 грн.).

Однак, встановлено, що позивач ОСОБА_3, як інвалід 2 групи безстроково (посвідчення, копія а.с. 10), звільнений від сплати судового збору в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Мелітопольська міська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом у цій справі відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_13ОСОБА_14