Справа № 303/2750/17-ц
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

19 травня 2017 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Заболотний А.М. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_2,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_2, а саме просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про відмову у вчинення реєстраційної дії та зобовязати державного реєстратора провести реєстрацію права власності обєкта нерухомого майна. При цьому звертаючись до суду вказує на норми ЦПК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У цьому позові позивач по суті ставить питання з приводу вчинення реєстраційної дії, а саме просить зобовязати державного реєстратора внести запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в силу покладених на нього повноважень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підставою звернення став факт відмови у вчинення такої дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Функції та повноваження щодо забезпечення проведення державної реєстрації прав цим Законом (ст. ст. 6, 9) покладені на субєктів державної реєстрації прав, до яких належать, зокрема, державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» субєктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації. Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, прийняття рішення про державну реєстрацію прав є виключною компетенцією державних реєстраторів, які під час прийняття цих рішень діють як субєкти владних повноважень.

При цьому згідно розяснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 року № 3, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними субєктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження в справі, оскільки ці правовідносини належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та розяснює позивачеві, що він має право звернутися до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 15, 122, 210, 383-386 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_2

Надіслати позивачу копію ухвали разом із скаргою та всіма доданими до неї документами.

Розяснити, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний