Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 червня 2011 року він передав ОСОБА_5 1 200 000 грн, що еквівалентно 150 000 доларів США, у рахунок здійснення останнім дій зі зміни цільового призначення належних відповідачу земельних ділянок загальною площею 6,74 га, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. ОСОБА_5 зобов'язався до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність позивача 20 % зазначених вище земель, а після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем, - додатково передати у власність позивача ще 40 % таких земель, за виключенням земельної ділянки площею, яка буде співмірною понесеним відповідачем витратам на переоформлення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової та громадської забудови та земельної ділянки площею 20 %, належної ОСОБА_5 У зв'язку з цим відповідачем написана розписка про отримання грошових коштів у розмірі 1 200 000 грн, що було еквівалентно на той час 150 000 доларів США, та виконання зобов'язань у строк до 31 грудня 2011 року. Посилаючись на те, що зобов'язання у встановлений строк ОСОБА_5 не виконано, просив суд із урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача на свою користь 4 028 715 грн, що еквівалентно на час виникнення спірних правовідносин 150 000 доларів США, та 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 383 455 грн 30 коп.

У квітні 2015 року ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 червня 2011 року між сторонами було укладено інвестиційний договір із відкладальною обставиною, за умовами якого ОСОБА_4 як інвестор мав надати йому 1 200 000 грн за здійснення дій зі зміни цільового призначення земельних ділянок, розташованих на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Відкладальною обставиною сторони передбачили те, що у разі передачі коштів та зміни цільового призначення земель із категорії сільськогосподарських земель на категорію земель житлової та громадської забудови, ОСОБА_5 зобов'язувався передати ОСОБА_4 у приватну власність 20 % земель від загальної площі земельних ділянок, належних йому. Факт укладення такого договору підтверджується розпискою від 23 червня 2011 року. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не передавав йому коштів, а Тернопільська районна державна адміністрація відмовила у наданні дозволу на зміну цільового призначення земельних ділянок, просив суд визнати недійсним інвестиційний договір із відкладальною обставиною.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 200 000 грн та 114 114 грн 91 коп. - 3 % річних від простроченої суми за період прострочення з 01 січня 2012 року по 03 березня 2015 року.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_6, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити за безпідставністю і пропущенням строку позовної давності, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно зі ст. 615 ЦК України в разі порушення зобов'язання однією із сторін друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі, на підставі наявних у справі доказів обґрунтовано вважав установленими факти, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а тому відповідач повинен повернути позивачу кошти, які він отримав у рахунок виконання ним певних дій щодо зміни цільового призначення та передачі у власність позивачу земельних ділянок у строк до 31 грудня 2011 року, яких він не виконав.

У зв'язку з цим суд правильно застосував до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та обґрунтовано визначив 3 % річних від простроченої суми з 01 січня 2012 року по 03 березня 2015 року у сумі 114 114 грн 91 коп.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи апеляційної скарги щодо нікчемності правочину, а також щодо пропущення позивачем строку позовної давності, установивши, що такий переривався, тому не пропущено.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_6 доводи щодо нікчемності правочину, а також щодо пропущення позивачем строку позовної давності були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував, вони є помилковими і спростовуються установленими судом обставинами і нормами матеріального права, які правильно застосовано судом під час розгляду справи.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко