Справа № 459/24/16 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/331/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Бойко С.М., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.О.

З участю:представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ПАТ КБ «Приватбанк» в особі представника ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, таке є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що позивачем реалізовано предмет іпотеки, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Зазначає, що внаслідок продажу предмету іпотеки 27.02.2014 року в рахунок погашення заборгованості були зараховані кошти в сумі 85 400 грн. та розподілені наступним чином: 963,01 грн. на погашення тіла кредиту, 74 409,49 грн. на погашення нарахованої пені, 10 027.50 грн. погашення заборгованості по рахунку. ОСОБА_3 цього, кошти від реалізації квартири зараховані на витрати з продажу нерухомості, заборгованості по комунальних платежах та страхових оплатах. Як доказ, суду були надані виписка по рахунку та меморіальний ордер. Щодо припинення поруки, судом не враховано, що Кредитний договір та договір поруки діють до 14.03.2028 року, а тому порука припиняється лише після спливу шести місяців після 14.03.2028 року. Зазначає, що в даному випадку позовна давність не застосовується, оскільки не закінчилася дія договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3, третю особу ОСОБА_4 на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 14.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 було укладено Договір про іпотечний кредит № CGROG0.

Відповідно до умов Договору банк надав позичальнику ОСОБА_8 кредит в сумі 123 000 грн. на споживчі цілі зі сплатою 15 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 14.03.2028 року.

В забезпечення виконання зобов»язання за Договором про іпотечний кредит між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки згідно якого в іпотеку передано належну боржнику на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами статті 1049 ЦК позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно статті 1050 ч.2 ЦК якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_8 недобросовісно віднісся до повернення кредитних коштів, не дотримався Графіку погашення кредиту, а відтак банк скористався своїм правом дострокового повернення кредиту.

03.09.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав боржнику ОСОБА_8 вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 122).

Отже, пред»явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитом змінило строк виконання зобов»язання та зумовило перебіг позовної давності.

Пред»явивши 03.09.2011 року Вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК змінив строк виконання основного зобов»язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у Вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 09.11.2016 року по справі №6-2251цс/16.

Отже, банк міг звернутися до відповідача як з позовом про стягнення заборгованості, так і з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредиту з вересня 2011 року по вересень 2014 року.

Із рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2012 року , яке набрало законної сили, вбачається, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за Договором про іпотечний кредит від 14.03.2008 року в розмірі 169 562 грн.99 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_8

У мотивувальній частині вище зазначеного рішення суд зазначає, що вважає за необхідне із врахуванням доводів відповідачів, які є обґрунтованими і підставними зменшити розмір збитків та неустойки за спірним кредитним договором на суму 137 508 грн. 75 коп.

Із врахуванням вищеназваних обставин заборгованість відповідача ОСОБА_8 перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на день ухвалення рішення 25 квітня 2012 року становила 169 562,99 грн. ( 307 071,74 137 508,75 = 169 562,99).

Відповідно до статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В рахунок погашення заборгованості перед позивачем в сумі 169 562,99 грн. банком було реалізовано квартиру АДРЕСА_3 за 135 937,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.03.2014 року (а.с.228-229). Непогашеною залишилася сума 33 625,99 грн. (169 562 99 135 937 = 33 625,99).

Згідно вимог позовної заяви банк просив стягнути 811 784,11 грн.. Після проведеного перерахунку із врахуванням коштів від реалізації квартири на вимогу суду банком було зменшено позовні вимоги до 15 510,48 грн. несплачених відсотків ( розрахунок заборгованості від 05.07.2017 року додано до матеріалів справи).

Так як позовна заява позивачем подана в суд 04.01.2016 року, тобто по спливу строку позовної давності звернення до суду, який закінчився у вересні 2014 року, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апелянта що Кредитний договір діє до 14.03.2028 року такі спростовуються Вимогою надісланою позивачем відповідачу 11.09.2011 року та безпосередньо стосується обов»язків поручителя .

Аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшивши відсоткову ставку з 15 на 30 відсотків річних без повідомлення поручителя ОСОБА_4, в останнього припинилася порука, оскільки збільшився обсяг його відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов»язання за договором поруки слід пред»являти в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням, або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2014 року по справі № 6-2662цс/15.

Відповідно до статті 559 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції здобуто докази щодо дати та ціни реалізованої квартири в рахунок погашення боргу, позивачем додано відповідні розрахунки, однак, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності із врахуванням заяви відповідачів про застосування такого строку. ( а.с. 149).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в і д х и л и т и .

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: С.М.Бойко

ОСОБА_9