Справа № 215/1244/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді: Квятковського Я.А.

за участю секретаря Пасько М.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривого Рогу справу за позовом Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради в інтересах малолітніх: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2007 р. до суду звернувся Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради в інтересах малолітніх: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог виконавчий комітет вказує, що ОСОБА_2 має трьох малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Відповідач проживає разом зі своїми малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_1, не працює, залишає дітей на матір ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка сама потребує догляду. При неодноразовій перевірці квартири, де проживає відповідачка з дітьми, було встановлена, що у дітей відсутній чистий одяг, діти брудні, голодні, просили їсти. З відповідачкою неодноразово проводились бесіди, що належного догляду за дітьми, 07.10.2016 р. дітей було відібрано та госпіталізовано для надання медичної допомоги, 25.11.2016 р. дітей повернули матері. 09.12.2016 р. при перевірці місця проживання відповідачки з дітьми, в квартирі не було світла, було сиро, їжі не було у холодильнику, діти знову були залишені з бабусею. В зв'язку із даними обставинами дітей було госпіталізовано до лікарні, оскільки подальше перебування дітей з матір'ю несло загрозу їхньому життю. Тому позивач звернувся до суду з позовом про відібрання малолітніх дітей від ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав.

Представник позивача у судове засідання з'явився, на позові наполягає.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги про вилучення дітей без позбавлення її батьківських прав не визнала та пояснила, що їм не вистачало коштів для прожиття, залишала дітей на бабусю через перебування на неофіційній роботі, вона не зловживає алкогольними напоями і на даний час змінила місце проживання на житло з належними умовами. Відвідує дітей у лікарні, намагається добре їх виховувати. Пообіцяла виправити ситуацію, і в подальшому не вживати спиртні напої.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_2 неналежним чином не виконує свої батьківські обовязки, свідком чого він був коли неодноразово відвідував її помешкання. Зокрема, в квартирі було брудно та діти були голодні, за борги житло відключалось від постачання газу та тепла, відомо також про залишення дітей на бабусю ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що працює соціальним працівником та їй відомо, що іншим працівником служби надавалась консультативну допомога сімї відповідача, яка належним чином не займалась вихованням дітей.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що працює медичною сестрою Криворізької міської ліарні №8 , куди двічі доставлялись діти відповідача з простудними захворюваннями. До березня 2017 року ОСОБА_2 дуже рідко відвідувала дітей, не передаючи їм призначених ліків та достатнього харчування, в звязку з чим діти переважно утримувались за рахунок медичного персоналу лікарні. На даний час ОСОБА_2 почала частіше відвідувати дітей та передавати їм необхідне.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно Конвенції про права дитини 1989 р. передбачено неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5).

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтв про народження, ОСОБА_2 має трьох малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.8,9,10). Довідкою від 27.10.2016 р. №876 встановлено, що вони зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1,( а.с.14).

Актами обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_2 від 08.09.2016 року, від 15.11.2016 року, від 09.12.2016 року, встановлено, що сім'я проживає також бабуся ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, біологічний батько дітей ОСОБА_10 Матеріально сім»ю утримує мати, бабуся, біологічний батько. При обстежені місця проживання санітарний стан в жилому приміщенні не задовільний, діти перебували у хворобливому стані. Сукупній дохід сім»ї складає 5000 грн., посуд брудний, брудна підлога у будинку. Будь - який нагляд за дітьми відсутній (а.с. 25,26,27).

Актом обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_2 від 25.08.2016 року, встановлено, що діти забезпечені ліжками, сезонним одягом та взуттям, кімната, де проживають діти, не прибрана, санітарний стан в жилому приміщенні не задовільний (а.с.24).

Згідно характеристики від 09.11.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 алкогольними напоями не зловживає, спілкується з особами, які ведуть аморальний спосіб життя, громадський порядок не порушує, надходили скарги від сусідів, щодо неналежного догляду за дітьми (а.с.30).

На даний час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають у педіатричному відділені КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня №8", а ОСОБА_6 з 2 грудня 2016 тимчасово влаштована до КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей", а.с.47,48.

У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

У статті 170 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відібрання дитини від батьків або одного з них, в тому числі у разі залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Зокрема, відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними.

На необхідність перевірки адекватності доказової бази щодо небезпечності умов проживання дітей та перевірки належного виконання своїх конвенційних обовязків щодо збереження сім'ї державними органами й ефективності менш суворих альтернативних заходів звертає увагу і Європейський суд з прав людини у рішення "Савіни проти України" від 18.12.2008 (п.п.56-58).

Також, як випливає з правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п. 95 рішення від 8 квітня 2004 р. у справі «Хазе проти Німеччини», сам по собі той факт, що дитина може бути поміщена в більш сприятливу для її виховання середу, не виправдовує примусові заходи щодо відібрання її у біологічних батьків; потрібна наявність інших обставин, які свідчать про необхідність такого втручання у право батьків на сімейне життя разом з їхньою дитиною, яке закріплене у ст. 8 Конвенції про захист прав людини.

Вивчивши надані позивачем докази, в т.ч. пояснення свідків, суд вважає що таких доказів суду не надано. Так, письмові докази, які надані позивачем, дійсно свідчать про існування негативних факторів умов проживання дитини, проте стверджувати ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дітей неможливо. Стан здоровя дітей задовільний, що також підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 Також належних і допустимих доказів свідомого і умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків, зокрема про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків, судом не здобуто.

Крім того, у даному випадку позивачем не доведено належного і систематичного виконання місцевими соціальними службами своїх обовязків щодо допомоги сім'ї ОСОБА_2, в т.ч. фінансової, у працевлаштуванні, у вихованні дітей, що в сукупності з іншим свідчить про відсутність підстав для відібрання дітей від матері.

З урахуванням вищенаведеного, та з метою забезпечення інтересів дітей суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав відмовити за недоведеністю .

З урахуванням вищенаведеного, на підставі ст. ст. 164, 170 СК України, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: