Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Леміш О.М

при секретарі Химинець О.Я

з участю позивача ОСОБА_1М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1М до ОСОБА_2І треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3І , ОСОБА_4І , виконавчий комітет Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та знятя з реєстрації за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1М звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2І треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3І , ОСОБА_4І , виконавчий комітет Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та знятя з реєстрації за місцем проживання.

Свій позов позивачка молтивувала тим, що вона є власником 2/4 квартири № 3 по вул. Бачинського. 4 в м. Ужгород.

Разом з нею сіввласниками даної квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В даній квартирі, крім зазначених осіб зареєстровані ОСОБА_2 , хоча фактично, з дня реєстрації за по даний час в зазначеній квартирі вона не проживає та не з'являється.

Оскільки, відповідачка за вищевказаною адресою зареєстрована, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які позивачці не надаються, але нараховуються за неї, чим об'єктивно порушуються її права, реєстрація в квартир івідповідачки не дозволяє позивачу розпоряджатисьсвоєю власністю на власний розсуд та значно обмежує її законні права.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд такий задовільнити.

Відповідачка та треті особи в судове засідання не з"явились .не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений. Так як, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. є власником 2/4 квартири № 3 по вул. Бачинського. 4 в м. Ужгород.

Разом з нею сіввласниками даної квартири являються ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право на спадщину за законом .

В даній квартирі, крім зазначених осіб зареєстровані ОСОБА_2, що підтверджується довідкою, виданою ЖРЕР №2 «Підзамок» від 24.11.2016 року № 2963 , хоча фактично, з дня реєстрації за по даний час в зазначеній квартирі вона не проживає та не з'являється.

Таким чином ОСОБА_2І , яка зареєстрована в квартирі за адресою: Закарпатська обл.. м. Ужгород, вул. Бачинського, буд. 4, кв. З, втратила право на користування помешканням, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік

Оскільки, відповідачка за вищевказаною адресою зареєстрована, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які позивачці не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються її права. Реєстрація ОСОБА_2І в квартирі не дозволяє позивачці розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд та значно обмежує її законні права.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі .

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань.

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву - задовольнити .

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортВР 462651 виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області 28.10.2011 року), такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: Закарпатська обл.. АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Леміш О.М