УХВАЛА

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення суми страхового відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 травня 2014 року між нею та приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - ПрАТ «АСК «Інго Україна») було укладено договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, відповідно до умов якого застраховано автомобіль марки «LAND ROVER RANGE ROVER VOUE 3.0», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який належить їй на праві власності.

23 жовтня 2014 року близько 01:00 год. по вул. Щорса, 32-Г у м. Києві невстановлена особа/особи незаконно заволоділа указаним транспортним засобом.

За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, 23 жовтня 2014 року було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На виконання вимог п. 9 договору страхування у встановлені договором строки вона повідомила ПрАТ «АСК «Інго Україна» про настання страхового випадку, написала пояснення та передала необхідні документи, що підтверджують настання страхового випадку. Однак незважаючи на її неодноразові нагадування відповідачем не вжито заходів щодо оформлення страхового випадку та виплати страхового відшкодування,

Листом від 11 лютого 2015 року ПрАТ «АСК «Інго Україна» прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Позивач вважала, що неправомірною відмовою у виплаті страхового відшкодування відповідачем було грубо порушено норми чинного законодавства та умови договору страхування.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просила стягнути з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на її користь страхове відшкодування за договором страхування в розмірі 1 719 120 грн, пеню в розмірі 302 376 грн 72 коп, суму інфляційних витрат у розмірі 500 263 грн 92 коп. та 3 % річних у розмірі 15 118 грн 84 коп.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не виконала умов договору страхування в повному обсязі, відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 12.1.2, 12.2.3 договору страхування, п. 15.2.4 Правил добровільного страхування наземного транспорту (авто каско), ст. 26 Закону України «Про страхування», ст. 991 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погодився з вказаним висновком суду першої інстанції, зазначивши також про те, що страховик вірно відмовив у страховому відшкодуванні, так як позивач не подала страховику оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 29 травня 2014 року між ПрАТ «АСК «Інго Україна» та ОСОБА_3 укладено договір (поліс) страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків (далі договір страхування), відповідно до умов якого застраховано автомобіль марки «LAND ROVER RANGE ROVER», 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 на праві власності.

Позивачем договір виконувався належним чином.

За умовами п. 2 договору страхування предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортнім засобом страхувальника. Страхова сума за договором становить 1 809 600 грн, безумовна франшиза, зокрема за ризик угону 5 %.

Страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок вантажно-транспортної пригоди; пожежі; стихійного лиха; падіння предметів, попадання каміння; протиправних дій третіх осіб; угону.

Згідно з п. 8.1 договору страхування, страхувальник має право при настанні страхового випадку, передбаченого договором страхування та Правилами, отримати страхову виплату.

23 жовтня 2014 року близько 01 год 00 хв. по вул. Щорса, 32г у м. Києві невстановлена особа/особи незаконно заволоділа транспортним засобом марки «RANGE ROVER», державний номерний знак НОМЕР_1.

За поясненнями ОСОБА_3 на момент угону оригінал свідоцтва про реєстрацію застрахованого транспортного засобу знаходився у автомобілі.

За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, 23 жовтня 2014 року було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На виконання вимог п. 9 договору страхування та встановлені договором строки ОСОБА_3 23 жовтня 2014 року повідомила ПрАТ «АСК «Інго Україна» про настання страхового випадку, написала пояснення, які стосуються протиправного позбавлення транспортного засобу та передала інші документи, що підтверджують настання страхового випадку. 28 жовтня 2014 року ОСОБА_3 повторно звернулась до ПрАТ «АСК «Інго Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з п. 10.1 договору страхування після одержання всіх необхідних документів, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів.

Листом від 11 лютого 2015 року № 620 ПрАТ «АСК «Інго Україна» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_3 на підставі п. 12.2.3 договору страхування, п. 15.2.4 Правил добровільного страхування наземного транспорту (автокаско), а саме, через відсутність оригіналу свідоцтва про реєстрацію застрахованого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплати страхувальникові або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Підстави для відмови у страховій виплаті передбачені ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування».

Розділом 11 договору страхування передбачено перелік документів необхідний для виплати страхового відшкодування, зокрема, п. 11.3 договору страхування передбачає заяву на виплату страхового відшкодування, п. 11.11 договору страхування передбачає оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з п. п. 8.2, 8.2.14 договору страхування страхувальник, водій чи їх представник зобов'язані надати страховику всі документи передбачені п. 11 Полісу, що стосуються страхового випадку та його наслідків.

Відповідно до п. п. 12.1, 12.1.8 договору страхування підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: якщо страхувальник, водій чи їх представник не виконав обов'язків передбачених умовами договору страхування (згідно п.8 Полісу) та Правилами.

Відповідно до п. 12.2.3 договору страхування та п. 15.2.4 Правил добровільного страхування наземного транспорту страховик має право цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо Страхувальник чи його представник не надав документи, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, чи подав документи, оформленні з порушенням дійсних норм (відсутні номер, печатка чи дата, наявність виправлень) та такі, що містять недостовірну інформацію.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не надав оцінки доводам позивача про те, що ненадання відповідачу оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не могло вплинути на настання страхового випадку, не перешкоджало страховику визначити, з'ясувати причини та обставини страхового випадку, з'ясувати винність в її діях, зважаючи на те, що ОСОБА_3 у встановлений законом і умовами договору строк своєчасно звернулася до страховика.

У порушення вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України суд не врахував висновків колегії суддів суду касаційної інстанції, не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, правової оцінки доводами та доказам позивача не надав, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик