Справа № 487/6139/16-ц
Провадження № 2/487/477/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2017 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:головуючого- судді Павлової Ж.П.,секретаря Уманського І.В.,за участю позивача ОСОБА_1,представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та третьої особи Заводського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області про відшкодування витрат, пов*язаних із виконанням рішення суду за виконавчими документами

В С Т А Н О В И В

29.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат,пов*язаних із виконанням виконавчих проваджень по справі №2/487/538/2013 за рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.02.2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

В позові вона вказала, що відповідно до вищезазначеного рішення суду ОСОБА_3 зобов*язано за власний рахунок поновити паркан та знести самовільно збудований сарай , літ.Т1 ,закласти вікно та вхід на горище в житловому будинку по вул. 2 Слобідська ,103-а в м.Миколаєві. Оскільки відповідач добровільно рішення суду не виконував тривалий час, на підставі ухвал Заводського районного суду м.Миколаєва було задоволено заяви державного виконавця та змінено спосіб виконання вищезазначеного рішення суду. А саме було ухвалено про здійснення вищезазначених дій по знесенню без участі боржника з наступним покладанням витрат, пов*язаних із знесенням на ОСОБА_3 Оскільки позивачка за свій рахунок придбала будівельні матеріали для здійснення виконання рішення суду і фактично рішення суду виконано, позивачка просила відшкодувати їй витрати, які вона понесла у звязку із виконанням рішення суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно їх змінювати.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 2 ст. 15 ЦК України обраний особою спосіб захисту повинен не суперечити загальним засадам цвільного законодавства.

Так, судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.02.2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном ОСОБА_3 зобов*язано за власний рахунок поновити паркан та знести самовільно збудований сарай , літ.Т1 ,закласти вікно та вхід на горище в житловому будинку по вул. 2 Слобідська ,103-а в м.Миколаєві.Оскільки Магаляс П.Г. тривалий час рішення суду не виконував, відповідно до ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 30.06.2016 року на підставі заяви старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області було змінено спосіб виконання вищезазначеного рішення суду від 15.02.2013 року. Так зобов*язання ОСОБА_3 за власний рахунок поновити паркан та знести самовільно збудований сарай , літ.Т1 по вул. 2 Слобідська ,103-а в м.Миколаєві було змінено на поновлення без його участі паркану з дотриманням розмірів, зазначених у варіанті №2 уточненої судової будівельно-технічної експертизи №120-068 від 07.02.2011р.та знесенням самовільно побудованого сараю без його участі, з наступним покладанням витрат, пов*язаних зі знесенням на боржника ОСОБА_3

Відповідно до ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.08.2016 року на підставі заяви старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Миколаївській області було змінено спосіб виконання вищезазначеного рішення суду від 15.02.2013 року. Так зобов*язання ОСОБА_3 за власний рахунок закласти вікно та вхід на горище було змінено на здійснення такого зобов*язання без участі боржника з наступним покладанням витрат, пов*язаних зі знесенням на ОСОБА_3

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС від 03.11.2016 року ,виконавче провадження за вищезазначеним рішенням суду було закінчено у зв*язку із повним виконанням рішення суду.

Відповідно до статті 373 ЦПК України та ч.І ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» ( який діяв на момент спірних правовідносин) за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення(хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до Ухвал Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2016р.,30.06.2016р.,01.08.2016 р. було задоволено заяви старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби та дозволено ДВС Заводського відділу змінити в зазначений ними спосіб рішення Заводського районного суду м. Миколаєва з наступним покладанням витрат пов'язаних із виконанням зазначеного рішення на боржника - відповідача.

Крім цього в процесі виконавчого провадження відповідно до приписів 4.2 та ч.З ст. 11 Закону № 606-XIV Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. При цьому строки здійснення виконавчого провадження визначаються відповідно до вимог ст. ЗО Закону № 606-XIV

Зокрема, державний виконавець проводить виконавчі дії до завершення виконавчого провадження, а саме закінчення виконавчого провадження, згідно зі ст.49 цього Закону: повернення виконавчого документа стягувачу - згідно зіст. 47 цього Закону: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, який його видав - згідно зіст. 48 цього Закону.

Також відповідного до приписів зазначеного (втратившого закону силу Закону «Про виконаче провадження») Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникові, проводити їх огляд;звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень та інших процесуальних документів у випадках передбачених Законом та іншими нормативними актами ( п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на момент спірних правовідносин боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. За змістом вказаної норми, питання можливості виконання рішення без участі боржника повязана з діями державного виконавця.

Так, згідно з частинами 2, 3 вказаної статті, якщо рішення (про вчинення певною особою особисто певних дій) не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому ст. 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо , державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу, що його видав.

Невиконання боржником обов'язку щодо знесення забудов самим боржником не є перешкодою для виконання рішення в порядку примусового виконання державним виконавцем без участі боржника.

Державний виконавець наділений повноваженнями щодо входження до приміщень боржника, їх огляду та з'ясування відповідних параметрів будівельних елементів, визначення переліку та порядку проведення будівельно-демонтажних робіт їх вартості, визначення обсягу витрат на організацію виконавчого провадження.

Для здійснення цих дій він вправі залучати відповідних спеціалістів та суб'єктів господарювання. Кошти виконавчого провадження, які відповідно до приписів ст. 41 Закону № 606-XIV мають бути у розпорядженні державного виконавця, регламентовані пунктами 3.13,3.13.1-3.14 Інструкції та Порядку використання коштів виконавчого провадження (затв.постановою Кабінету Міністрів України № 554 від29 квітня 2004 року) порядок їх накопичення, використання та відшкодування, дозволяють відповідно до закону забезпечити виконання вище наведених заходів з примусового виконання судового рішення.

Між тим , доказів того, що витрати, які понесла позивачка та які просила стягнути із відповідача є фактично витратами виконавчого провадження у відповідності до ст. 41 ЗУ"Про виконавче провадження", діючого на момент спірних правовідносин" вона суду не надала. Надані нею на підтвердження цих витрат квитанції на придбання будівельних матеріалів суд не може прийняти до уваги , оскільки вони є неналежними доказами , і не є витратами виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, позовна заява ОСОБА_5 про відшкодування витрат пов'язаних з виконанням виконавчих проваджень №N950435046,50435535,50435731 э безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в порядку визначеної ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ Ж.П.ПАВЛОВА