Єдиний унікальний номер 219/1551/17 Номер провадження 22-ц/775/1200/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 04 жовтня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки вона придбала під час шлюбу жилий будинок з надвірними спорудами і побудовами та земельну ділянку розміром 0,0884 га по вулиці 1-а Лісна, 2 А в місті Бахмут Донецької області. Сумісне життя із позивачем не склалося, тому що відповідач вживав спиртні напої, в стані алкогольного спяніння вчиняв сварки, здійснював психічне насильство відносно неї і сина, погрожував нанесенням побоїв та наносив побої. Враховуючи таку поведінку відповідача та той факт, що відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання сумісного сина, в листопаді 2013 року вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тривалий час відповідач не змінював свою негативне ставлення до неї та дитини. Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 219/4342/2014-п відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, оскільки будучи в стані алкогольного спяніння та знаходячись в будинку № 2-А по вул. 1-а Лісна, відповідач вчинив сварку у відношенні позивача, в ході якої висловлювався нецензурною бранню, погрожував нанесенням побоїв, чим здійснив психічне насильство відносно членів своєї родини. В жовтні 2014 року відповідач, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, почав сварку із нею, яка перейшла до нанесення побоїв позивачці і вона була вимушена звернутися в міліцію. Відповіддю № 18838 від 29.10.2014 року Артемівський міський відділ ГУ МВС України в Донецькій області повідомв, що до відповідача застосовані відповідні заходи. Заочним рішенням від 15 жовтня 2014 року Артемівського міськрайонного суду Донецької області, яке набуло законної сили 18.11.2014 року, шлюб між ними було розірвано.

З кінця жовтня 2014 року відповідач у спірному будинку не проживає та мешкає до теперішнього часу за адресою: АДРЕСА_1 із батьками. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2016 року, житловий будинок № 2-А по вулиці 1-а Лісна в м. Бахмут Донецької області із земельною ділянкою площею 0,0884 га визнаний їх спільною сумісною власністю та цим рішенням визнано право власності по 1/2 частки будинку і земельної ділянки за кожним. У натурі житловий будинок і земельна ділянка під ним не поділено.

Подальше сумісне проживання їх в одному будинку не можливе, оскільки відповідач постійно здійснює насильство над нею. Постійні сварки між подружжям, що закінчуються викликами міліції призвели до нервової системи у дитини, яка спостерігається у психоневролога з 1 класу та знаходилася на індивідуальному навчанні. Спірний будинок загальною площею 51,0 кв. м, житловою площею 28,53 кв. м, не може бути поділений для повноцінного окремого проживання в ньому позивача із дитиною та відповідача, частка відповідача не може бути виділена в натурі, оскільки всі кімнати є суміжними (прохідними). Відповідач має інше житло, не має наміру дійсного проживання в будинку. Вона не має іншого житла, самостійно сплачує комунальні послуги, здійснює ремонтні роботи у будинку. Грошову суму, необхідну для виплати відповідачу вартості його частки у спірному будинку на земельній ділянці, позивач внесла на депозитний рахунок суду. Просила суд: припинити право приватної власності ОСОБА_3 на 1/2 частину жилого будинку № 2 А з надвірними спорудами та побудовами, розташованого по вулиці 1-а Лісна в м. Бахмут Донецької області та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0884 га, розташовану за цією ж адресою. Визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0884 га які належать відповідачу ОСОБА_3 та виплатити йому 52 630,00 грн., внесені на депозитний рахунок суду.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вказує, що суд першої інстанції незаконно допустив припущення, що саме за 52 630,00 грн. відповідач повинен придбати окреме житло. Крім того, відповідач має у власності 1/4 частку житлової квартири АДРЕСА_2, а вона у власності іншого житла не має, тому відповідач повинен додати теж зусилля для організації свого життя.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, не звернув уваги, що таким рішенням порушуються права і іншого співвласника позивача, оскільки достовірно встановлено у судовому засіданні і вказана обставина не оспорюється відповідачем він б'є та принижує її, що негативно вплаває на здоровя їх сина.

Зазначає, що у судовому засіданні вона запропонувала відповідачу декілька варіантів вирішення спірного питання, але від всіх варіантів він відмовився, мотивуючи тим, що він хоче проживати разом із нею, в той час, як вона проживає з іншим чоловіком.

Позивач та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок № 2 А по вулиці 1-а Лісна у м. Бахмут Донецької області належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу, що підтверджується рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.12.2016 року.

Позивачем виконані вимоги, передбачені частиною 2 ст. 365 ЦК України, та внесено на депозитний рахунок суду суму вартості 1/2 частки спірного будинку 52 630 грн.

Суд першої інстанції вважав, що позивачем у судовому засіданні було доведено факт неприязних відносин між сторонами, в тому числі і факти застосування відповідачем до позивача насильства, що підтверджується численними зверненнями позивача до відділу поліції м. Бахмут щодо застосування до неї фізичного і психологічного насильства відповідачем, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності від 14 серпня 2014 року ОСОБА_3 за частиною 1 ст. 173 КУпАП за вчинення насильства у родині, що доводить ту обставину, що спільне володіння і користування майном позивача та відповідача спірним житловим будинком, є неможливим.

Суд також вважав, що позивачем у судовому засіданні доведено обставину, що річ є неподільною, що підтверджується висновком щодо технічної неможливості виділу в натурі частки обєкта нерухомого майна від 04.05.2017 року.

Вартість спірного будинку підтверджується звітом про оцінку майна, відповідно до якого вартість спірно житлового будинку загальною площею 51,0 кв. м становить 105 260 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права власності відповідача на 1/2 частку спірного будинку завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника, оскільки він не має іншого окремого житла, а за запропоновану позивачем суму 52 630 грн. не зможе придбати окремий будинок.

З вказаним висновком суду можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 року по справі № 6-81кс11, від 15.05.2013 року по справі № 6-37цс13 та від 02.07.2014 року по справі № 6-68цс14.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 р. у справі № 6-2925цс15 зазначено, що з урахуванням закріплених у п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачеві компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірного тягаря.

Водночас при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз. 3 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. (абз. 4 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх вимог, а саме вартості спірного будинку та неможливості поділити його в натурі, позивач надала суду звіт про оцінку майна від 29 грудня 2016 року, що виконаний оцінювачем приватного підприємства та висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з обєкта нерухомого майна від 04.05.2017 року, виданий КП «Бахмутське БТІ».

Апеляційний суд не може прийняти їх до уваги як належні докази, оскільки висновок оцінювача не є висновком судової експертизи, а висновок БТІ не містить законних обґрунтувань неможливості розподілу будинку в натурі.

У звязку з цим, припинення права власності відповідача на 1/2 частку спірного будинку завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника, оскільки суд позбавлений можливості встановити, чи відповідає розмір запропонованої позивачем грошової компенсації - 52 630,00 грн. дійсній вартості спірного будинку, а також чи дійсно є неможливим виділ належної відповідачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вирішив справу згідно із законом, підстави для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

ОСОБА_6