Справа № 361/8936/15-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/3050/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенко Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КІВ3/17, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 57 000 грн. з оплатою 25,5 % річних та з кінцевим терміном повернення до 17 жовтня 2011 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 26 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № КІВ3/17/Р1. Оскільки позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у неї станом на 7 грудня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 266 218,28 грн. Рішенням суд від 27 червня 2012 року з позичальника та поручителя стягнуто заборгованість у розмірі 71 550,40 грн., а тому позивач просив стягнути з них на свою користь в солідарному порядку різницю заборгованості в розмірі 204 651,27 грн. з урахуванням нарахованих штрафів.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року провадження у справі в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ФОП ОСОБА_4 закрито.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що порука не припинилася після ухвалення рішення в червні 2012 року і діяла безпосередньо до звернення банком до суду в грудні 2015 року, а відтак відповідач повинен відповідати перед кредитором за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобовязань.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року між банком та ФОП ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КІВ3/17, відповідно до якого позичальнику було надано для сплати послуг реєстрації застави у Державному Реєстрі обтяження рухомого майна та придбання обладнання кредит в розмірі 57 000 грн. з оплатою 25,5 % річних, а при порушенні зобовязань з оплатою 56 % річних, та з кінцевим терміном повернення до 17 жовтня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 26 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № КІВ3/17/Р1, згідно з яким відповідач зобовязався солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала, щомісячно погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом і винагороди не здійснювала, у звязку із чим виникла заборгованість, яка за розрахунками банку, наданими суду першої інстанції, станом на 7 грудня 2015 року складала 266 218,28 грн., з яких: 34 833,38 грн. заборгованість за кредитом, 107 884,20 грн. заборгованість про процентам за користування кредитом та 123 500,70 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2012 року із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто солідарно заборгованість станом на 3 жовтня 2011 року в загальному розмірі 71 550,40 грн., з яких: 34 833,38 грн. заборгованість за кредитом, 25 216,28 грн. заборгованість по процентам, 7 885,48 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, 250 грн. штраф (фіксована частина) та 3 395,26 грн. штраф (процентна складова).

Звертаючись до суду з даним позовом, банк просив стягнути заборгованість в розмірі 19 4667,88 грн., яка визначена як різниця між стягнутою сумою та загальною сумою заборгованості за кредитним договором, а також штрафи (фіксована частина і процентна складова) в розмірі 250 грн. і 9 733,39 грн. відповідно, всього 204 651,27 грн.

Також у справі встановлено, що 12 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адреси боржника та поручителя було направлено повідомлення № 30.1.0.0/2 QNO з вимогою повернення кредитних коштів, нарахованих процентів та пені.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 27 червня 2012 року стягнуто частину заборгованості і з цього часу щомісячні платежі позичальником не вносились, а з позовом до поручителя банк звернувся 21 грудня 2015 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому порука є припиненою.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 свої зобов?язання за кредитним договором не виконала, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором й ухвалено стягнути з останнього як з поручителя солідарно з боржником на користь банку 71 550,40 грн. заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № КІВ3/17.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення є обовязковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України немає. Тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є неправильним.

Такий висновок узгоджуються з позицією Верховного ОСОБА_6 України висловленою у постанові № 6-1199цс16 від 6 липня 2016 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, в п. 12. договору поруки № КІВ3/17/Р1 сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 3 (трьох) років. А п. 6.8. кредитного договору № КІВ3/17 також передбачалося, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 (пять) років.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 3 069,77 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 376,75 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 6 446,52 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № КІВ3/17 в загальному розмірі 204 651,27 грн. (двісті чотири тисячі шістсот пятдесят одна гривня двадцять сім копійок) та 6 446,52 грн. (шість тисяч чотириста сорок шість гривень пятдесят дві копійки) сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М.Кулішенко

ОСОБА_6