Справа № 635/8407/15-ц
Провадження № 2/635/590/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року с. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Токарук Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_3, державна нотаріальна контора Харківського району, Харківська районна рада про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року до Харківського районного суду Харківської області подано зазначений позов. В своїх позовних вимогах позивач просить суд визнати нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ.А1-1 загальною площею 76 кв.м., житловою площею 14,60 кв.м. та надвірними спорудами за адресою: Харківська область, Харківський район с. Пісочин, провул. Карєрний, 6 після смерті ОСОБА_4, померлого 13 квітня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Пісочинської селищної ради ОСОБА_5 та ОСОБА_6, було виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку за адресою: сел. Пісочин, провулок Карєрний, 6, розміром 780 кв.м. 15квітня1954 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Виконкомом Червонозаводської районної ради Народних депутатів УРСР було укладено Договір на право забудови № 2117, посвідчений 5ю НК Червонозаводського району м. Харкова. З 1977 року сім'я заселилась у житловий будинок та по наступний час позивач мешкає у житловому будинку. У 2007 році було виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок. Право власності на будинок було зареєстровано на ОСОБА_5 05.12.2008 року вона померла. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 залишились її дві доньки. У спадщину за законом вступила тітка позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Мати позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовилась від вступу до спадщини. ОСОБА_4 вступила у спадщину, але не зареєструвала право власності на нерухоме майно. 23 березня 2012 року, ОСОБА_4, склала заповіт, де було зазначено, що все належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право вона заповідає позивачу, витяг про реєстрацію його в Спадковому реєстрі №31639494 від 11.09.2012 року, посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_3. 13.04.2012 року ОСОБА_4 померла. 23.12.2013 року, позивач подала заяву до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, ОСОБА_3, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, інших спадкоємців за ОСОБА_4 не було. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вона не може, так як спадкодавець ОСОБА_4 не отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок і їй рекомендовано звернутись до суду.

Сторонами подані суду заяви, в якій позивач позов підтримала, відповідач позов визнав і сторони просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши надані суду докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку за адресою: с. Пісочин, по вулиці Карєрній,6, розміром 780 кв.м., що підтверджується копією виписки з рішення Пісочиньської слищної ради .

Договір на право забудови № 2117, посвідчений 5ю НК Червонозаводського району м. Харкова.

З 1954 року по 1977 рік на земельній ділянці за адресою: с. Пісочин, провулок Карєрна № 6 Харківського району Харківської області йшло будівництво житлового будинку літ.А-1, прибудови літ.А1-1 та надвірних будівель: сарая літ.Б, льоха літ.П, літнього душу літ.Г, надвірної вбиральні літ.В., житловий будинок підключено до Харківської районної електромережі, та газопостачання.

Відповідно до ст.. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На момент розгляду справи будівництво житлового будинку та надвірних споруд у межах належного домоволодіння за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Пісочин, пролок Карєрний № 6 завершено.

Таким чином, судом встановлено, що самочинне будівництво позивачем проведено з дотриманням санітарно-технічних вимог і правил експлуатації, та не порушує права інших осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦПК України за вимогою власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самовільно збудоване на ньому, якщо це не порушує права інших осіб.

Як вбачається з висновком КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №1348 від 17.09.2007 року, право власності на житловий будинок 6 по провул. Карєрний в смт. Пісочин Харківського району харківської області зареєстроване за ОСОБА_8.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

ОСОБА_5 померла 05 грудня 2008 року, це підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 08 грудня 2008 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис 201, серії 1ВЛ, № 200158.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 були її діти: ОСОБА_4 (Дівоче прізвище ОСОБА_5) ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 (Дівоче прізвище ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_4 померла 13 квітня 2012 року, це підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 13 квітня 2012 року Солоніцевською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис 56, серії 1ВЛ, № 351646.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 була її племінниця позивач по справі, - ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту складеного ОСОБА_4 23 березня 2012 року.

Відповідно до інформації Приватного нотаріуса ОСОБА_3, зазначене підтверджується витягом зі Спадкового реєстру №31639494 від 11.09.2012 року.

У відповідності до ст.529 ЦК України, яка діяла на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина і батьки.

Постановою приватного нотаріуса Харківського району Харківської області ОСОБА_3 про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, так як не має правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Оскільки спірні правовідносини щодо будівництва будинку, виникнення права власності на нього 1978-1982 років, то вони регулюються відповідно до норм діючого на той час законодавства. На той час діяла Інструкція «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року , з п.6 якої вбачається, що не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу. Тому відповідно до норм законодавства, які діяли станом на 1991 рік виникнення права власності на будинок в сільської місцевості не було пов'язано з видачою правовстановлюючого документу та його реєстрацією.

Згідно з Листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-125 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок технічного стану будинку.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлених ст. 1270 ЦК України строк, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину у звязку з тим, що спадкодавцем не було оформлено належним чином право власності на зазначене спадкове майно та не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 197, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 - повністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за адресою провулок Карєрний, б. 6, смт Пісочин, Харківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 13 квітня 2012 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуючий суддя: О.В. Назаренко