Справа № 466/6632/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/3291/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної акціонерної компанії «Хліб України» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до Дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів», Державна акціонерна компанія «Хліб України» про солідарне стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 20 січня 2011 року по 30 вересня 2016, виходячи з середнього заробітку 49,38 грн. х 1428 робочих днів, що складає 70514,64 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено, стягнуто солідарно з ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів», ДАК «Хліб України» на користь ОСОБА_3 70514,64 грн. Стягнуто солідарно з ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів», ДАК «Хліб України» в користь держави судовий збір в розмірі 705,15 грн.

Заочне рішення в апеляційному порядку оскаржило ДАК «Хліб України»,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 22.08.1996 року відповідно до постанови КМУ № 1000 «Про утворення ДАК «Хліб України» з метою забезпечення держави та населення зерном і продуктами його переробки у процесі реформування системи закупівель і використання зерна державних ресурсів, створення сприятливих умов для інвестування елеваторної борошно крупяної та комбікормової промисловості прийнято рішення про створення ДАК «Хліб України». Відповідно до п. 29 Статуту ДАК «Хліб України», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України від 03.12.2010 року № 798, засновником компанії є держава в особі КМУ. Повноваження щодо управління корпоративними правами держави стосовно компанії здійснюються Міністерством аграрної політики та продовольства України відповідно до постанови КМУ від 11.08.2010 року № 764.

Дочірнє підприємство ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів» створене шляхом реорганізації ДП «Львівський комбінат хлібопродуктів» на виконання постанови КМУ від 15.11.1997 року № 1218 рішенням Спостережної ради ДАК «Хліб України» від 10.03.1998 року. Порядок утворення, діяльності та ліквідації дочірнього підприємства, засновником якого є ДАК «Хліб України» визначається статутом Львівського комбінату хлібопродуктів, затвердженого рішенням Спостережної ради ДАК «Хліб України» від 16.04.2002 року від 24.03.2001 року. Відповідно до п. 3.1., 3.2, 3.3 вищевказаного статуту, Львівський комбінат хлібопродуктів є окремою юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у національній та іноземній валюті в установах банку, а також круглу печатку із своїм найменуванням та зображенням фірмового знака, штампи, знак для товарів і послуг, бланки та інші реквізити, діє на принципах господарської самостійності і самоокупності. Пунктом 3.6 статуту Львівського комбінату хлібопродуктів встановлено, що підприємство не відповідає по зобовязаннях ДАК «Хліб України», яке в свою чергу не відповідає по зобовязаннях Львівського комбінату хлібопродуктів, що зазначено в п. 16 і п. 19 статуту ДАК «Хліб України», відповідно до яких компанія діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності та не відповідає за майновими зобовязаннями акціонерів та дочірніх підприємств. Таким чином, апелянт вважає, що ДАК «Хліб України» є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах не з ДАК «Хліб України», а з її дочірнім підприємством Львівський комбінат хлібопродуктів.

З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка працювала на ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів», в день звільнення їй не було виплачено всіх сум, належних при звільненні, а відтак такі підлягають солідарному стягненнюз ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів» та ДАК «Хліб України».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У ч.1 ст.94 КЗпП України установлено,що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, законом установлено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, у тому числі й заробітну плату, яку він має право одержувати з урахуванням її розміру, встановленого належним чином.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки про день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 працювала на Львівському комбінаті хлібопродуктів з 1969 року до 20 січня 2011року, звільнена за власним бажанням 20 січня 2011року.

Судом першої інстанції також безспірно встановлено, що позивачці в день звільнення не виплатили заробітної плати в сумі 5696,41 гривень, розрахунок з ОСОБА_3 не було проведено і на момент ухвалення рішення суду.

Згідно судового наказу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 березня 2011року з ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів» на її користь стягнуто 5696,41гривень нарахованої та невиплаченої заробітної плати.

З врахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що з врахуванням положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при її звільненні.

Згідно із розрахунку, який наданий позивачем та не оспорувався відповідачами, заборгованість компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати становить 70514,64гривень.

Колегія суддів погоджується з таким розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки такий проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, згідно з яким середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана виплата.

І оскільки позивачка була звільнена 20.01.2011 року, то розрахунок середньоденної заробітної плати слід обчислювати, виходячи із заробітної плати за листопад і грудень 2010 року. Заробітна плата позивачки за листопад 2010 року становить 1130.54 грн., за грудень 2010 року -1091.82 грн., кількість робочих днів за листопад і грудень 2010 року - 45 днів, а відтак середньоденний заробіток позивачки становить 49.38 грн. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 70514.64 грн. (1428 днів затримки розрахунку х 49.38 грн.)

Відповідно до роз» яснень п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» слід враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

З матеріалів справи вбачається, що трудовий договір укладено з ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів», тобто, ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів».

Разом з тим, у порушення вимог закону, суд першої інстанції без достатніх підстав, не обгрунтовуючи свого висновку, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_3 солідарно з ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів» та ДАК «Хліб України», поклав обов»язок з виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу на ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів» та ДАК «Хліб України», не мотивуючи свого висновку про солідарне стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. І оскільки позивачка перебувала у трудових відносинах з ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів», то середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню саме з ДП ДАК «Хліб України» «Львівський комбінат хлібопродуктів».

Стаття 88 ЦПК України не передбачає солідарне стягнення судових витрат.

А відтак, оскаржуване заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року в частині стягнення з ДАК «Хліб України» на користь ОСОБА_3 70514,64 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 січня 2011 року по 30 вересня 2016 року та солідарного стягнення судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким в задоволенні вимог ОСОБА_3 до ДАК «Хліб України» - відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Державної акціонерної компанії «Хліб України» - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року в частині стягнення з ДАК «Хліб України» на користь ОСОБА_3 70514,64 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 січня 2011 року по 30 вересня 2016 року та солідарного стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким в задоволенні вимог ОСОБА_3 до ДАК «Хліб України» - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2