Справа № 363/3126/16-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/3136/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Броварської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області та ОСОБА_7, третя особа ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися із позовом до Броварської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області та ОСОБА_7, третя особа ПАТ НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 04.11.2015 року приблизно о 23:00 год., ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем НОМЕР_1, та здійснював рух по проїзній частині вулиці Дніпровської з боку вулиці Набережної у бік проспекту ОСОБА_8, що знаходяться у місті Вишгороді Київської області. На шляху прямування, проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку № 2 по вулиці Дніпровській в місті Вишгород, водій ОСОБА_7, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, діючи в порушення вимог ПДР України перед початком виконання маневру правого повороту на територію, що призначена для паркування транспортних засобів, яка знаходилась праворуч відносно напрямку руху автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_2, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він мав намір виїхати, вільна від транспортних засобів, перед зміною напрямку руху, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки або перешкод іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво, перетнув осьову лінію дорожньої розмітки виїхав на зустрічну смугу руху та починаючи виконувати маневр правого повороту, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, що рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водію автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_6, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 169/Д-2015 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої вертлюгової западини зі зміщенням уламків та з вивихом голівки правої стегневої кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, в результаті неправомірних дій ОСОБА_7 позивачу ОСОБА_6 спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка полягає в тому, що в результаті ДТП позивач ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження хоч і середнього ступеню тяжкості, однак переніс декілька складних операцій, які не тільки потребували значних матеріальних затрат, а й призвели до втрати можливості заробляти грошові кошти та жити повноцінним життям, так як він на тривалий час став інвалідом.

Вказував, що загальна сума витрат на придбання ліків, медичних препаратів та оплату медичних процедур, аналізів та спеціальних заходів згідно наявних квитанцій та чеків складає 31 438, 08 грн. Страхове відшкодування на лікування, отримане від ПАТ НАСК «ОРАНТА» позивачем ОСОБА_6 складає 27 346, 32 грн. Різниця між отриманою сумою грошей і фактичними витратами на лікування складає 4 091, 76 грн.

Розмір втраченого ОСОБА_6 заробітку з моменту ДТП по день призначення другої групи інвалідності складає 23 102, 20 грн.

Моральна шкода спричинена позивачу ОСОБА_6 полягає в перенесенні фізичного болю під час лікування та важких душевних переживань, оскільки він у досить молодому віці став інвалідом. Страхове відшкодування на ремонт та відновлення автомобіля, отримане від НАСК Оранта позивачем ОСОБА_5 складає 43 554, 26 грн. Сума матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля згідно висновку експерта № С 16-145 від 14.06.2016 року складає 113 183, 96 грн. Таким чином різниця між отриманою сумою грошей і фактичним розміром шкоди складає 69 629, 70 грн.

Моральна шкода, спричинена позивачу ОСОБА_5 полягає в тому, що він дуже переживав за свого сина, позивача ОСОБА_6 під час його лікування та після нього.

Також, зазначив, що він на тривалий час проведення ремонтних робіт практично втратив автомобіль, який слугував йому в якості основного засобу заробітку, оскільки автомобіль він передав в оренду та повинен був в якості водія виконувати транспортні послуги. У звязку з цим, позивач ОСОБА_5 має упущений дохід станом на 15.08.2016 року у розмірі 73 060 грн. за оренду автомобіля ТОВ «Солар Груп» та 34 656, 61 грн. за роботу у якості водія.

Крім того, позивач ОСОБА_5 пояснив, що додаткових переживань йому також доставило те, що він позбавлений можливості сплачувати кошти до АТ «Дельта Банк» по кредитному договору № К-5111953 від 12.02.2014 року. Ці кошти були взяті для придбання автомобіля, який було пошкоджено в результаті ДТП. З цієї причини він може лишитися свого транспортного засобу, оскільки його автомобіль знаходиться в заставі банку.

На підставі викладеного, позивачі змушені звернутись до суду та просять суд стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 40 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначають, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності належить автомобіль НОМЕР_4.

04 листопада 2015 року, о 23.00 год., ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем НОМЕР_1, та здійснював рух по проїзній частині вулиці Дніпровської з боку вулиці Набережної у бік проспекту ОСОБА_8, що знаходяться у місті Вишгороді Київської області, на шляху прямування, проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку № 2 по вулиці Дніпровській в місті Вишгород, водій ОСОБА_7, діючи необережно, в порушення вимог ПДР України перед початком виконання маневру правого повороту на територію, що призначена для паркування транспортних засобів, яка знаходилась праворуч відносно напрямку руху автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_2, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він мав намір виїхати, вільна від транспортних засобів, перед зміною напрямку руху, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки або перешкод іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво, перетнув осьову лінію дорожньої розмітки виїхав на зустрічну смугу руху та починаючи виконувати маневр правого повороту, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, що рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водію автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_6, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 169/Д-2015 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої вертлюгової западини зі зміщенням уламків та з вивихом голівки правої стегневої кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

05 травня 2016 року вироком Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3 400 грн. без позбавленням права керувати транспортними засобами (а.с. 6-7).

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 05.05.2016 року набрав законної сили 07 червня 2016 року.

На момент вчинення ДТП, яка мала місце 04.11.2015 року, в результаті якої позивач ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб автомобіль НОМЕР_4, власником якого являється позивач ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_7 являвся працівником Броварської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області, яка в даній справі являється другим відповідачем, та на момент ДТП безпосередньо виконував трудові обовязки водія транспортного засобу автомобіля НОМЕР_5, що належав зазначеній податковій інспекції.

Матеріальна шкода, якої зазнав позивач ОСОБА_5 внаслідок пошкодження його автомобіля, та страхове відшкодування на лікування позивача ОСОБА_6 була відшкодована позивачам страховою компанією ПАТ НАСК «ОРАНТА» в розмірі 43 554, 26 грн. за пошкоджений транспортний засіб, та в розмірі 27 346, 32 грн. за лікування позивача ОСОБА_6, що було встановлено судом та підтверджено сторонами по справі.

Також, місцевий суд зазначав, що вимоги позивача ОСОБА_5, щодо стягнення з Броварської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області в якості матеріальної шкоди на ремонт автомобіля НОМЕР_4 в розмірі 69 629, 70 грн. є безпідставними, оскільки відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження № АІ 6813 ЕК-17.03/5 дод. від 17.03.2016 року, який міститься в матеріалах справи та яке було проведено та складено 17.03.2016 року представником ПАТ НАСК «ОРАНТА» - ТОВ «ГАРАНТ АСІСТАНС» - матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при ДТП, складає 43 554, 26 грн.

Відповідно до даного дослідження та доданих до нього документів, дане дослідження та огляд автомобіля експертом було проведено в м. Іванків, Київської області, відповідно до письмової заяви самого ОСОБА_5 від 13.01.2016 року та в його присутності.

Дане дослідження було проведено відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказами Міністерства юстиції України та Фонду держмайна України за № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

З даним висновком авто-товарознавчої експертизи ОСОБА_5 був ознайомлений в ПАТ НАСК «ОРАНТА», погодився з ними, в результаті чого ПАТ НАСК «ОРАНТА» здійснила йому страхову виплату в розмірі 43 554, 26 грн. за пошкоджений транспортний засіб.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з Броварської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області різниці між виплаченою сумою матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_4 вказував, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження № АІ 6813 ЕК-17.03/5 дод. від 17.03.2016 року, який міститься в матеріалах справи та яке було проведено та складено 17.03.2016 року представником ПАТ НАСК «ОРАНТА» - ТОВ «ГАРАНТ АСІСТАНС» - матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при ДТП, складає 43 554, 26 грн.

Даний висновок авто-товарознавчої експертизи є належним та допустимим доказом, ОСОБА_5 був ознайомлений в ПАТ НАСК «ОРАНТА», погодився з ними, в результаті чого ПАТ НАСК «ОРАНТА» здійснила ОСОБА_5 страхову виплату в розмірі 43 554, 26 грн. за пошкоджений транспортний засіб.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що висновок складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказами Міністерства юстиції України та Фонду держмайна України за № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, тому висновок оцінювача ОСОБА_9 від 14.06.2016 року не відповідає вимогам законодавства та не може бути визнаний судом, як належний та допустимий доказ відповідно до ст. 57-60 ЦПК України, суд критично ставиться до даного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошової суми в розмірі 73 060 грн. в якості недоотриманого доходу за договором найму (оренди) транспортного засобу № 72/8 від 01.11.2015 року та суми в розмірі 34 656, 61 грн. не отриманої заробітної плати за трудовим договором від 01.11.2015 року, укладеним між ОСОБА_5 та директором ТОВ «Солар Груп» в особі директора ОСОБА_10, суд першої інстанції також, правомірно вказував, що вказаний договір оренди легкового автомобіля № 72/8 від 01.11.2015 року на який посилається позивач та який міститься в матеріалах справи являється нікчемним в силу ст. 220 ЦК України, оскільки даний договір нотаріально не посвідчений.

Відповідно до вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Умови обовязкового нотаріального посвідчення договору зазначені і в самому договорі, а саме в п. 10.1, п. 10.2, п. 10.3.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Вищевказане свідчить про те, що не може створювати будь яких юридичних насідків, в тому числі наслідків у вигляді недоотримання доходу від оренди, на яких наголошує ОСОБА_5

З такими висновками погоджується судова колегія, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи та діючими нормами матеріального та процесуального права.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення упущеного доходу, коштів за оренду автомобіля ТОВ «Солар Груп» та плати за роботу у якості водія виходив із наступного.

Трудовий договір від 01.11.2015 року, на який посилається ОСОБА_5 по своїй суті та змісту не являється Трудовим договором, а являється Договором надання послуг (підряду), що зазначено в самому договорі.

Згідно умов даного Договору, в п. 1.1. зазначено: «Підрядник зобовязаний виконати роботи… Підрядник не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку…, тощо», все це свідчить про те, що даний договір не являється трудовим, не підпадає під дію Трудового законодавства, а тому вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення з Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області недоотриманого заробітку у вигляді заробітної плати є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Також, в судом встановлено, що вищезазначені обидва Договори були укладені між ОСОБА_5 та директором ТОВ «Солар Груп» ОСОБА_10, який не являється директором даного підприємства, що являється незаконними та такими, що не може створювати жодних юридичних наслідків.

З такими висновками судова колегія, також, погоджується.

Відносно вимог позивача ОСОБА_6 щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 4 091, 76 грн. в якості витрат на лікування та 23 102, 20 грн. в якості компенсації втраченого заробітку в результаті отримання другої групи інвалідності місцевий суд, виходив з того, що відповідно до пояснень позивача ОСОБА_6 та письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, позивач ОСОБА_6 вже отримав від ПАТ НАСК «ОРАНТА», за Страховим актом № ОЦВЗ 15 7889/1 страхове відшкодування в сумі 27 346, 32 грн. в яке входило: 1 240, 11 грн. витрати на лікування по чекам, 24 804 грн. шкода повязана зі стійкою втратою працездатності (друга група інвалідності) та 1 302, 21 грн. моральна шкода (пять відсотків від збитку по здоровю).

Дані обставини, встановлені судом першої інстанції, не були спростовані позивачем, а тому висновки суду в цій частині є вірними, і колегія суддів з ними погоджується.

За правилами ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, з наведених вище підстав, судова колегія прийшла до висновку, що заперечення відповідача, в частині відмови в задоволені позовних вимог не було доведено жодним належним та допустимим доказом, а тому рішення суду в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Що ж до документів, поданих стороною позивачів під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, то вони до уваги не приймаються колегією суддів, оскільки, відповідно до ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує нові докази лише виключно, якщо їх неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таких причин, які могли б бути визнані поважними щодо неподання цих доказів до суду першої інстанції надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, оскільки розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Враховуючи наведене, положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Л.А.Волохов

ОСОБА_3