Справа № 755/7852/17
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК КИЇВ МІСТО БУД» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення авансу, пені і моральної шкоди.

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Вивчивши заяву та матеріали справи встановлено наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Предметом спору за заявленими позовними вимогами є захист прав споживача, розірвання договору, стягнення авансу, пені і моральної шкоди.

Позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «НВК КИЇВ МІСТО БУД», в тому числі на грошові кошти розміщені на поточних рахунках в банківських установах в межах суми сплаченого авансу у розмірі 182 000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Зміст заяви про забезпечення позову має відповідати вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що у нього є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову зможе в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач здійснював і буде здійснювати усі можливі дії щодо затягування розгляду справи, що в свою чергу буде порушувати його законні інтереси щодо стягнення грошових коштів, та зазначає, що відповідач у своїй діяльності використовує мільйони гривень.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження фінансового стану відповідача та наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, заява задоволенню не підлягає.

Відсутність зазначених відомостей у заяві позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованих припущень, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику.

Враховуючи вищевикладене, заява підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України,-

ухвалив:

Повернути заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову без розгляду.

Копію ухвали направити заявнику.

Суддя