Справа № 468/1262/16-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Медведєва Д.В., розглянувши у відкритому в судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління національної поліції в Херсонській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначив, що 08.04.2012 року о 06.10 годині він був затриманий в будинку по вул. Первомайська, 38, в с. Партизани Генічеського району Херсонської області чотирма чоловіками, які назвалися працівниками міліції, які застосували до нього фізичне насильство, наділи кайданки, після чого посадили до автомобіля, на якому почали возити по дорогах за межами населених пунктів, та, завдаючи йому ударів руками і ногами по голові й тулубу, вимагали зізнатися у вчиненні злочину, якого він насправді не вчиняв. Ввечері 08.04.2012 року відносно нього було складено протокол про затримання за підозрою у вчиненні злочину та поміщено до Цюрупинського ІТТ УМВС України в Херсонській області. 11.04.2012 року йому було предявлено остаточне обвинувачення у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом. 11.04.2012 року відносно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та доставлено до слідчого ізолятора м. Херсона. 06.06.2012 року відносно нього було змінено запобіжний захід із тримання під вартою на підписку про невиїзд. Після отриманих під час його затримання працівниками міліції травм він звертався за медичною допомогою та в липні 2012 року проходив лікування в стаціонарному відділенні Центральної районної лікарні м. Баштанка. 30.07.2012 року після завершення досудового слідства кримінальна справа відносно нього була направлена до суду. 16.04.2013 року постановою Дніпровського районного суду м. Херсона кримінальну справу відносно нього було повернуто прокурору для додаткового розслідування. На підставі вказаної постанови суду 08.08.2013 року Суворовським РВ ХМУ МВС України в Херсонській області було розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні № 004305, в якому його процесуальний статус не був визначений. 12.07.2016 року постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 004305 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вважає, що внаслідок незаконного затримання, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тримання під вартою, незаконного перебування під слідством та судом він зазнав моральних страждань, був позбавлений можливості працювати, не міг дбати про сімю, був позбавлений можливості спілкуватися з рідними та знайомими. Незаконні дії органів досудового слідства та суду негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми, він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав. Після звільнення з-під варти він намагався продовжити відповідний трудовий договір на підприємстві, на якому працював до затримання, але роботодавець відмовився від його продовження через притягнення його до кримінальної відповідальності. Він дуже нервував, оскільки про його затримання та притягнення до кримінальної відповідальності дізналися його друзі, близькі та знайомі, у яких сформувалося негативне ставлення до нього та склалася думка про нього як про злочинця, що нервує та пригнічує його й на даний час та не сприяє налагодженню відносин з рідними та відновленню життєвих звязків. Розмір заподіяної йому моральної шкоди оцінює в 500000 грн. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позов та стягнути з державної казначейської служби на його користь 500000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В ході подальшого розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги та виходячи з уточнень просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 198195 грн., виходячи з наступних висновків: 10 мінімальних заробітних плат (3200 грн.) за 2 місяці перебування під вартою, 49 мінімальних заробітних плат (3200 грн.) за 49 місяці перебування під слідством та судом, 8000 грн. витрати на правову допомогу та 1395 грн. витрати на проїзд до органу досудового розслідування та суду.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги (доповнені) підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Херсонській області надійшла заява про слухання справи у його відсутність, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшла заява про слухання справи у його відсутність. З наявних в матеріалах справи заперечень слід, що останнім позов не визнається з посиланням на відсутність підстав для відшкодування шкоди з державного бюджету та вказаний позивачем розмір моральної шкоди є надуманим та визначений без врахування засад розумності та виваженості і не відповідає характеру немайнових втрат та обсягу моральних страждань.

В судовому засіданні прокурор зазначив щодо можливості часткового задоволення позову, а саме моральної шкоди в розмірі 150400 грн., а також витрат на правову допомогу та витрат на проїзд до органу досудового розслідування в розмірі 9395 грн. В іншій частині слід відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача та прокурора, дослідивши наявні у справі матеріали (копію повідомлення ОСОБА_2 управління національної поліції в Кіровоградській області від 08.08.2016 року; копії договорів про надання правової допомоги в кримінальній справі від 10.04.2012 року, 25.07.2012 року та 02.08.2012 року; копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 47 від 02.08.2012 року та № 36 від 10.04.2012 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 222; копію договору № 28 про надання правових послуг адвоката; копію повідомлення Херсонської місцевої прокуратури від 12.07.2016 року; копію постанови про закриття кримінального провадження від 12.07.2016 року; копію відповіді Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26.07.2016 року; копію постанови про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування від 16.04.2013 року; копію обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 289 ч. 2 КК України, затвердженого 30.07.2012 року прокуратурою Суворовського району м. Херсона; копію заяви від 08.04.2012 року; копію довідки завідувача канцелярії Херсонського СІЗО від 26.07.2016 року; копію довідки в.о.начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Херсонського СІЗО від 01.08.2016 року; копію постанови Суворовського районного суду м. Херсона від 12.07.2012 року; копію акту про встановлення факту проживання від 01.12.2016 року; копію паспорта позивача, реєстр участі адвоката ОСОБА_3; копії протоколів судових засідань; копію протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 13.03.2017 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 08.04.2012 року позивача було затримано за підозрою у вчиненні злочину в порядку ст. 115 КПК України (1960 року) та поміщено до ІТТ. 11.04.2012 року позивачу було предявлено обвинувачення у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом за ст. 289 ч. 2 КК України. 11.04.2012 року відносно позивача було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 06.06.2012 року відносно позивача було змінено запобіжний захід із тримання під вартою на підписку про невиїзд. 30.07.2012 року після завершення досудового слідства кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України була направлена до суду в порядку ст. 232 КПК України (1960 року). 16.04.2013 року постановою Дніпровського районного суду м. Херсона кримінальну справу відносно ОСОБА_1 було повернуто прокурору для додаткового розслідування. 08.08.2013 року Суворовським РВ ХМУ МВС України в Херсонській області до ЄРДР за № 004305 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 289 ч.2 КК України за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом. За результатами проведеного розслідування вказаного кримінального провадження 12.07.2016 року постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 004305 стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 58-60, 10 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст. 3, 56 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст. 1167, 1176 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2, 3, ч. 5,6 ст. 4, ч 2,3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з п. 5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивача внаслідок незаконних дій органів досудове розслідування, прокуратури і суду було незаконно затримано за підозрою у вчиненні злочину та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, незаконно предявлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, крім того знаходився під слідством до моменту закриття кримінального провадження, що свідчить про те, що позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій слідства і прокуратури, незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань через ізоляцію від суспільства в період перебування під вартою, відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних та звичних життєвих зв'язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право на відшкодування моральної шкоди у позивач виникло у зв'язку із закриттям кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, наявності факту заподіяння моральної шкоди через протиправність дій органів досудового слідства, прокуратури та суду, причинного зв'язку між шкодою і протиправністю вказаний дій.

Разом з тим, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що через притягнення його до кримінальної відповідальності він втратив роботу, погіршилися його стосунки із сімєю, зокрема дружиною та дитиною, суд не може взяти до уваги як такі, що підтверджують факт заподіяння йому моральної шкоди, оскільки вказані твердження не підтверджуються жодними фактичними даними, які б підтверджували факт перебування позивача в трудових відносинах з роботодавцем, який звільнив останнього з роботи через притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та в подальшому на цій підставі відмовився від продовження трудових відносин, якими в даному випадку повинні бути дані з трудової книжки, копії наказів про прийняття та звільнення з роботи тощо.

Також ОСОБА_1 не було надано жодних доказів на підтвердження факту його перебування у шлюбі або існуванні шлюбно-сімейних відносин без реєстрації шлюбу та наявності в нього дитини, а також що через факт притягнення його до кримінальної відповідальності вказані відносини були припинені. Тому у суду відсутні підстави для врахування вказаних послань позивача як доказів наявності заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань.

Крім того, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та встановлення належними доказами факти заподіяння позивачу моральної шкоди через заподіяння останньому тілесних ушкоджень, в звязку з якими він перебував на лікуванні в медичному закладі, оскільки не було надано відповідних медичних документів та інших доказів з лікувальних закладів, які б підтверджували факт походження позивачем лікування через отримання тілесних ушкоджень саме в період його перебування в органах досудового слідства, прокуратурі та суді.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок його незаконного затримання, перебування під вартою, на підписці про невиїзд та під слідством в період з 08.04.2012 року по 12.07.2016 року суд враховує характер протиправних дій органів досудового слідства, прокуратури та суду, внаслідок яких позивач був незаконно затриманий, поміщений під варту та обвинувачувався у вчинені злочину, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України, який віднесений до категорії тяжких злочинів, тривалість незаконних дій прокуратури, характер, обсяг, глибину душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Кількість місяців за період з 08.04.2012 року по 12.07.2016 року становить 51 місяць.

На підставі встановлених в судовому засіданні обставин суд вважає можливим відшкодувати заподіяну позивачу моральну шкоду за вищевказаний період з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати, що буде відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з першого січня: 3200 гривень.

Таким чином, беручи до уваги, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом та з врахуванням характеру та обсягу понесених позивачем страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне визначити до відшкодування моральну шкоду в сумі 163200 грн., виходячи з наступного: 51 (кількість місяців) х 3200 (розмір мінімальної заробітної плати).

Доводи позивача щодо стягнення суми моральної шкоди в більшому розмірі суд визнає необґрунтованими та недоведеними, оскільки останнім не надано належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди в більшому розмірі.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат, понесених на оплату послуг адвоката за надання юридичної допомоги під час розслідування кримінальної справи відносно позивача, суд приходить до наступних висновків.

З квитанції до прибуткового касового ордеру № 47 від 02.08.2012 року (а.с.10) слідує, що позивач ОСОБА_1 сплатив грошові кошти в сумі 5000 грн. за участь в кримінальній справі за ст. 289 КК України адвокату ОСОБА_4, який надавав послуги в якості захисника ОСОБА_1 відповідно до договору про надання правової допомоги в кримінальній справі від 02.08.2012 року. Вимога позивача про стягнення на його користь витрат в сумі 3000 грн., зазначених в квитанції до прибуткового касового ордеру № 36 від 10.04.2012 року є необґрунтованою та безпідставною, оскільки вказані витрати були понесені не позивачем, а іншою особою ОСОБА_5

Таким чином, вимоги позивача про відшкодування сум, сплачених у звязку з наданням юридичної допомоги підлягають частковому задоволенню на суму 5000 грн.

Суд також вважає підлягаючими задоволенню вимоги позивача щодо стягнення витрат на транспортні послуги (проїзд до органу досудового розслідування та суду ) в сумі 1395 грн., що підтверджується відповідними квитками на автобус (а.с. 177-207).

Заперечення відповідачів щодо недоведеності позивачем факту заподіяння моральної шкоди за вищенаведених обставин, суд не бере до уваги, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються обставинами, встановленими в ході розгляду справи.

Суд зазначає, що моральна шкода в сумі 163200 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. та витрати на транспортні послуги в розмірі 1395 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Оскільки відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів вказаної категорії судовий збір не справляється, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,30, 60, 88,212, 214 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, 163200 (сто шістдесят три тисячі двісті) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 5000 (пять тисяч) гривень в рахунок відшкодування сум, сплачених у зв'язку з поданням юридичної допомоги та 1395 (одну тисячу триста дев'яносто п'ять) гривень в рахунок відшкодування сум витрат на транспортні послуги, а всього на загальну суму 169595 (сто шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: