Справа № 357/665/17 Головуючий у І інстанції Кошель Б. І.
Провадження № 22-ц/780/3240/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря : Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ПАТ «Сбербанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 лютого 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 112#3, відповідно до якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит в розмірі 100 000 грн. зі сплатою 33 % річних та з строком повернення до 17 лютого 2018 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18 лютого 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 112#3/S-1. Оскільки ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 29 грудня 2016 року у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 237 708,62 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 179 244,98 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині солідарного стягнення заборгованості, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову банку до нього як поручителя відмовити.

Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в частині задоволених вимог банку до відповідача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 18 лютого 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 112#3, відповідно до якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит в розмірі 100 000 грн. зі сплатою 33 % річних та з строком повернення до 17 лютого 2018 року.

В п. 6.9. кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником своїх зобовязань, діюча процента ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі збільшеному на 2 (два) процентних пункти.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 18 лютого 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 112#3/S-1, згідно з яким відповідач зобовязався солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору.

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору позичальник зобовязався щомісячно «18» числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 3 447,16 грн. відповідно до графіку повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, що є невідємною частиною договору (Додаток № 1).

Проте, як свідчать матеріали справи, прийняті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконав, а тому станом на 29 грудня 2016 року має заборгованість у загальному розмірі 237 708,62 грн., з яких: 73 871,45 грн. заборгованість за кредитом, 45 668,11 грн. проценти за користування кредитом, 90 121,40 грн. пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом та 28 047,66 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за кредитом.

18 жовтня 2016 року позивачем на адреси відповідачів направлялися повідомлення-вимоги щодо дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, однак боржник та поручитель не відреагували на них жодним чином, хоча поручитель отримав таку вимогу 1 листопада 2016 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позов ПАТ «Сбербанк», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором утворилася заборгованість, поручитель не виконав свого обовязку відповідати перед кредитором за належне виконання боржником умов кредитного договору, тому заборгованість підлягає солідарному стягненню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилася норма ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка встановлює, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, а тому позовні вимоги до нього як поручителя про стягнення заборгованості є безпідставними.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У даній справі договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором (ст. 4 договору поруки).

Кінцевий термін повернення кредиту до 17 лютого 2018 року.

Внаслідок порушення боржником виконання зобовязання за кредитним договором ПАТ «Сбербанк» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використали право достроково вимагати з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши 18 жовтня 2016 року письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

За змістом до п. 8.5. кредитного договору позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити банку належну суму кредиту, процентів та штрафних санкцій.

Пунктом 4.3. договору поруки встановлено, що поручитель протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобовязаний погасити заборгованість боржника за основним договором.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року № 6-691цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки з позовом до суду кредитор звернувся 6 січня 2017 року, а письмова вимога про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором була направлена поручителю 18 жовтня 2016 року та отримана ним 1 листопада 2016 року, то в силу вищенаведеного порука не може вважатися припиненою в частині тих щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів, на які вказував відповідач.

Посилання апеляційної скарги на те, що вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки, а відтак навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право є не релевантним спірним правовідносинам, адже у кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 17 лютого 2018 року.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року № 6-2239цс15, на яку посилалася відповідач у апеляційній скарзі.

Крім того, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання й предявив позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого строку для дострокового повернення кредиту.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_5