Справа № 562/602/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

"06" липня 2017 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Чорного І.А., секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач в особі публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору від 21.08.2014 року, всього в сумі 52375 грн. 59 коп. та понесених судових витрат по справі.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 21 серпня 2014 року між сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 21 серпня 2014 року, згідно якої ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 33651,69 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 07.12.2016 року заборгованість становить всього 52375 грн. 59 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 25436 грн. 95 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 7866 грн. 52 коп., заборгованість по комісії та пені 18978 грн. 73 коп., штраф 93 грн. 39 коп.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, заперечив щодо його задоволення та вказав, що ні Умови та правила надання банківських послуг, ні Правила користування платіжною картою, ні Тарифи банку не містять підпису ОСОБА_2 Позовні вимоги банку щодо стягнення комісії невідомо на чому ґрунтуються та є необгрунтованими. Надав свій розрахунок заборгованості та просив суд застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені за даним кредитним договором.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 29.03.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви позичальника (а.с. 7), в якій вказано, що вказана заява з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

21.08.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.8).

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Генеральною угодою складають Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1 вказаної Генеральної угоди банк надав відповідачці ОСОБА_2 кредит на споживчі цілі у розмірі 33651,69 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку строком на 24 місяці із 21.08.2014 року по 31.08. 2016 року.

Відповідачка зобовязалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 1683,93 грн. із 1 по 25 число кожного місяця. Останній платіж повинен бути здійснений не пізніше 31 серпня 2016 року.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідач зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала.

Станом на 07.12.2016 року заборгованість становить всього 52375 грн. 59 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 25436 грн. 95 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 7866 грн. 52 коп., заборгованість по комісії та пені 18978 грн. 73 коп., штраф 93 грн. 39 коп., що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості (а.с. 6).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобовязання за Договором.

В заперечення заявлених позивачем вимог представник відповідача зазначив, що розрахунок заборгованості проведено позивачем невірно, на підтвердження чого надав власні розрахунки, за якими сума боргу є значно меншою.

Однак, суд не може прийняти до уваги такі розрахунки з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність або відсутність будь-яких обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення, суд встановлює на підставі доказів, які мають бути допустимими, тобто такими, що одержані відповідно до встановленого законом порядку (ст.ст.57,59 ЦПК України).

В даному випадку представник відповідача зазначав про необхідність зясувати вірність нарахувань, для чого необхідні спеціальні знання в галузі бухгалтерсього обліку.

Однак, для зясування обставин, що мають значення для справи і потербують спеціальних знань, суд, відповідно до вимог ст.143 ЦПК України, призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Клопотання про призначення експертизи стороною заявлено не було. Підтвердження того, що наданий представником відповідача розрахунок було здійснено спеціалістом у цій галузі, суду також не надано.

Що стосується посилання представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення пені, то суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 21.08.2014 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем вбачається, що 08.06.2015 року ОСОБА_2 здійснила останній платіж з погашення кредиту в сумі 353,20 грн., що сторонами не заперечується.

З позовом до суду банк звернувся 16.02.2017 року.

З письмових пояснень позивача вбачається, що в розрахунку заборгованості, в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Поскільки Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальниці, то ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності (правові висновки Верхоного Суду України у справах: № 6-757цс15 від 01 липня 2015 року та № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року).

За таких обставин, позивачембуло пропущено строк спеціальної позовної давності встановлений ч. 2 ст. 258 ЦК України в один рік щодо вимог про стягнення пені понад зазначений строк.

Тому з відповідача підлягає стягненню пеня за один рік, яка у розрахунку банку за період з 21.02.2016 року по 16.02.2017 року складає 10174,70 грн.

Окрім цього, відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно до п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості при порушенні боржником строків платежів, боржник зобов'язаний сплатити банку штраф.

Згідно до п. 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості при порушенні боржником зобовязань по погашенню кредиту, боржник зобов'язаний сплатити банку пеню.

Таким чином, вказаними умовами кредитного договору передбачено застосування штрафу та пені як виду цивільно-правової відповідальності боржника за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань.

Судом встановлено порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором і прав банку на повернення кредиту, а також наявність підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за неповернення боргу, проте за положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Встановлені обставини справи вказують, що позивач вимагає подвійного стягнення з відповідача за одне і те саме правопорушення, тобто просить стягнути з нього неустойку у вигляді штрафу і пені одночасно.

А тому вимоги банку про стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягує з ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитом від 21.08.2014 року на загальну суму 43478 грн. 17 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 25436 грн. 95 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 7866 грн. 52 коп., заборгованість за пенею за період з 21.02.2016 року по 16.02.2017 року 10174 грн. 70 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 257, 259, 261, 509, 526, 527, 549, 551, 634, 639, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", ідентифікаційний код 14360570 заборгованість за кредитом від 21.08.2014 року на загальну суму 43478 (сорок три тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 17 коп., в тому числі заборгованість за кредитом 25436 (двадцять пять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 95 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 7866 (сім тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 52 коп., заборгованість за пенею за період з 21.02.2016 року по 16.02.2017 року 10174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 70 коп., крім того витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 коп., а всього на загальну суму 45078 (сорок пять тисяч сімдесят вісім) грн. 17 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, в той же строк з часу отримання його копії. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І.А. Чорний