Провадження№2/235/930/17
Справа №235/1615/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Долгопольської А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом ОСОБА_3 міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 08.01.2015 року помер її дід ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область м. Покровськ, вул. Маршала Москаленка, 203. Вона як спадкоємець за заповітом звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2017 року № 251/02-31 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з ненаданням необхідних документів, а саме, документів, що підтверджують введення в експлуатацію побудованого житлового будинку, підтвердження реєстрації в реєстрі права власності на нерухоме майно договору про представлення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого нотаріусом Красноармійської нотконтори 06.06.1961 року за реєстром № 5845 і документів, що підтверджують перенумерацію житлового будинку по вулиці Маршала Москаленка № 187-А на номер 203. Просить визнати за нею право власності на спадок за заповітом у вигляді домоволодіння за адресою: м. Покровськ Донецька область, вул. Маршала Москаленка, 203, який складається з житлового будинку, прибудови, погребу під частиною будівлі, літньої кухні-сараю, убиральні, ганку та огорожі з воротами, закінчені будівництвом до 05.08.1992 року, яке залишилося після смерті ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. ( а. с. 51)

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не зявився. Про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 48).

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, просила справу слухати без її участі ( а. с. 44).

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 08 січня 2015 року помер ОСОБА_5 ( а. с. 8).

Після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка по справі ОСОБА_2 як спадкоємиця за заповітом. ( а. с. 13, 70).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2017 року № 251/02-31 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на після смерті ОСОБА_5 у звязку з ненаданням необхідних документів, а саме, документів, що підтверджують введення в експлуатацію побудованого житлового будинку, підтвердження реєстрації в реєстрі права власності на нерухоме майно договору про представлення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого нотаріусом Красноармійської нотконтори 06.06.1961 року за реєстром № 5845 і документів, що підтверджують перенумерацію житлового будинку по вулиці Маршала Москаленка з № 187-А на номер 203. ( а. с. 42).

Рішенням № 5 від 29.03.1961 року ОСОБА_5 надано право індивідуального будівництва на земельної ділянці, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 187а, та надано відповідний дозвіл на виконання робіт ( а. с. 18, 22).

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 20.04.1961 року ОСОБА_5 надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 320 кв. м. Згідно акту від 25.04.1961 року здійснено відвід земельної ділянки ( а. с. 19, 21).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна).

Судом встановлено, що спадковий житловий будинок був збудований у 1962 році, що підтверджується матеріалами справи, проте до матеріалів справи приєднано не підписаний членами комісії та не затверджений акт про прийняття будинку до експлуатації . Згідно листа КП БТІ від 28.02.2017 року будинок № 203 по вул. Маршала Москаленко ( колишня вул. 40 років Жовтня) м. Покровськ, в КП «БТІ» не зареєстрований.( а. с. 23 37).

Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з»ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності- законодавство, яке було чинним на момент набуття.

Як зазначалось вище, будинок не було введено в експлуатацію і не зареєстровано в БТІ.

У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Аналогічні правові позиції містяться в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Отже, в даному випадку, лише з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1962 році житлового будинку цей громадянин набуває статусу власника житлового будинку .

Оскільки позивачем не надано належного доказу щодо прийняття будинку до експлуатації, що знайшло своє підтвердження матеріалами справи, зокрема актом, який не підписаний членами комісії та не затверджений, що підтверджено також постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії саме з цих причин ( а. с. 23,42), а також не надано доказів щодо зміни нумерації житлового будинку, що розташований за адресою : м. Красноармійськ, вул. 40 років Жовтня, 203, зокрема з № 187 а на № 203 , враховуючи вищезазначені норми права,суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. . 1218,1268, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214-215 ,218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: