Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2017 Справа №607/5289/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Чех Ю.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштівза договором позики грошей, посилаючись на те, що 03.06.2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, у відповідності до якого він позичив відповідачу кошти в розмірі 74400 грн. з терміном повернення до 01.12.2015 року,що підтверджується відповідною розпискою. Однак відповідач на даний час грошей не повернув та ухиляється від виконання зобовязання по поверненню боргу. У звязку з цим просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 74400 грн., 13106 грн. інфляційних втрат, 3057,98 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами, а також покласти на відповідача судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився. однак подав суд заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову та доказів про причини відсутності суду не подав. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до розписки, написаної ОСОБА_2 03 червня 2015 року, останній позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 74400 грн., які зобовязався повернути до 01 грудня 2015 року.

Згідно ст. 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду відповідач ОСОБА_2 не повернув позичені у ОСОБА_1 гроші в сумі 74400 грн., що підтверджується наявністю в позивача оригіналу боргової розписки, тобто не виконав зобовязання, передбачені умовами договору позики.

Таким чином, відповідач не виконав зобовязання у строк, передбачений договором всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, та прострочив виконання зобовязання перед кредитором.

Згідно ч.ч. 2, 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості, виходячи з суми основного боргу - 74400 грн., інфляційні втрати за період з 01 грудня 2015 року по 19 квітня 2017 року становлять 13106,45 грн., 3 % річних за користування чужими коштами за цей же період складають 3057,53 грн.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Станом на день розгляду справи відповідачем не подано, а судом не здобуто доказів погашення грошових зобовязань перед позивачем.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 боргу згідно договору позики від 03.06.2015 року в сумі 74400 грн., 13106,45 грн. - інфляційних втрат за період з 01.12.2015 року по 19.04.2017 року та 3057,53 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами за цей же період, а всього на загальну суму 90563,98 грн.

В силу ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 905,64 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 228-232, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 625, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 03.06.2015 року в сумі 90563,98 грн. та 905,64 судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_3