Справа №333/4465/17
Провадження №2/333/2181/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарі Шелесько Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізького Державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом до Запорізького Державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди звернувся ОСОБА_1 Посилається на таке. Він з 30.01.1970 року по 07.02.2011 рік працював в Запорізькому ДП «Радіоприлад». На час звільнення йому не була виплачена заробітна плата в сумі 7221 грн. , вихідна допомога при звільненні в сумі 4544 грн., та компенсація втрати його доходу в сумі 447,70 грн. вказаними діями йому спричинена моральна шкода в сумі 5000 грн. просив суд стягнути вказані суми.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали. Пояснив, що позивач не памятає чи була перерахована йому заборгованість із заробітної плати в сумі 7221 грн.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 проти позову заперечувала. Посилається на те, що 12.05.2011 року відповідачу було виплачено 555 грн. та 30.05.2014 року 6708,65 грн. На теперішній час існує заборгованість за компенсацію втрати частини доходу в сумі 675 грн. Просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди, оскільки ці виплати не входять до структури заробітної плати, отже на них розповсюджується вимога про строк позовної давності встановлений ст. 233 КЗпП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 30.01.1970 року по 07.02.2011 рік працював в Запорізькому ДП «Радіоприлад». Був звільнений за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП. (а.с.5-6).

На час звільнення йому не була виплачена заробітна плата в сумі 7221 грн.

12.05.2011 року відповідачу було виплачено 555 грн., що підтверджується платіжною відомістю та 30.05.2014 року 6708,65 грн., що підтверджується листом ПАТ «Ощадбанк» №107.17/5514 від 09.08.2017 р.

Згідно ст.. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Тобто, судом встановлено, що заборгованість на час звільнення існувала та складала 7221 грн., але на час розгляду справи заборгованість не існує, так як виплачена в повному обсязі.

Проте, щодо позовних вимог в цій частині позивач не просив залишити без розгляду, не відмовлявся від них, тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати слід відмовити.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 цього Закону та п.п.2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушеннями термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, в тому числі і заробітної плати, за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Позивачем предявляються вимоги про стягнення компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в розмірі 447,70 грн., ця заборгованість підтверджена відповідачем і підлягає задоволенню. Відповідач вказав, що сума компенсації складає 675 грн., тобто більше ніж просить позивач, але суд, керуючись вимогами ст. 11 ЦПК України, не може вийти за межі позовних вимог та стягувати суму більшу ніж просить позивач.

Стосовно вихідної допомоги, суд прийшов до такого.

Статтею 44 КЗпП передбачені випадки коли виплачується вихідна допомога. Так, згідно частини 1 цієї статті працівникові виплачується вихідна допомога: при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36); внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39); у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41.

Трудовий договір між позивачем та відповідачем розірваний за частиною 1 ст. 36 КЗпП, який не підпадає під перелік визначений в ст. 44 КЗпП, отже вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як то передбачено ст.237-1 КЗпП України. зважаючи на те, що остаточний розрахунок по заробітній платі проведений з позивачем через три роки після звільнення, суд вважає вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими. Але вони не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності. Відшкодування моральної шкоди не відноситься до фонду заробітної плати, отже положення частини другої статті 233 КЗпП щодо необмеженого строку звернення до суду, не можуть застосовуватись. Так, згідно ч.1 ст. 233 КЗпП працівник має право звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Враховуючи, що остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведено 30.05.2014 року, то саме з цього дня повинний розраховуватись тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Отже, станом на 01.08.2017 р. позивачем пропущений тримісячний строк для звернення до суду із позовом про стягнення моральної шкоди, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Ч.3 ст. 88 ЦПК України передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, враховуючи, що позов задоволено частково, на 3,9% тому необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно в сумі 25 грн. 09 коп..

Керуючись ст.ст.116, 117, 233 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат», ст.ст. 10, 15, 88, 212, 213, 215, 226 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізького Державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Запорізького Державного підприємства «Радіоприлад» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу в сумі 447 грн. 70 коп., в решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Запорізького Державного підприємства «Радіоприлад» на користь держави судовий збір в сумі 25 грн. 09 коп. На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча Л.О. Варнавська