У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та встановлення порядку користування спільним майном подружжя,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якій просив визнати його приватною власністю квартиру АДРЕСА_1, та земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,03 га, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі із відповідачкою, але за особисті кошти, отримані від продажу належних йому на праві власності квартир, придбав спірне нерухоме майно.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, у якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки площею 600 кв. м за цією ж адресою спільним майном подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частини зазначеного майна та встановити порядок користування квартирою.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки площею 600 кв. м за цією ж адресою спільним майном подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини майна.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2016 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано 64/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою площею 0,03 га, кадастровий номер НОМЕР_1, особистою власністю ОСОБА_3

Визнано спільною сумісною власністю подружжя решту 36/100 ідеальних часток вказаного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 82/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою площею 0,03 га, кадастровий номер НОМЕР_2

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 18/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою площею 0,03 га, кадастровий номер НОМЕР_2

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/ йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-801цс16 та від 12 жовтня 2016 року № 6-846цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Судом установлено, що особисті кошти ОСОБА_3 у придбанні спірної нерухомості вартістю 183 373 грн становили 117 898 грн, тобто 64/100 ідеальні частки, які є його особистою власністю. Доводи ОСОБА_3 про те, що розмір особистих коштів був більшим спростовується змістом нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 22 вересня 2010 року та від 21 вересня 2011 року, які є чинними.

Решта 36/100 квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки площею 600 кв. м є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу в рівних частках - по 18/100 кожному з подружжя.

Отже, апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та встановлення порядку користування спільним майном подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов