АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи661/1925/16-ц Головуючий в І інстанції Бойко М.Є.
Номер провадження: №22-ц/791/1513/17 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 липня 2017 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними.

В обґрунтування вимог зазначила, що ОСОБА_3 з 2014 року допомагав їй по господарству, у зв'язку із чим вона вирішила укласти з ним договір довічного утримання і 02.02.2015 року, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, підписала договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0432 га за тією ж адресою, після чого відповідач вселився до будинку та продовжував нею опікуватися і допомагати по господарству.

З 2016 року ОСОБА_3 перестав їй допомагати і після з'ясування всіх обставин вона зрозуміла, що фактично нею підписаний договір дарування замість договору довічного утримання, однак на її вимогу про розірвання договорів дарування, відповідач відповів відмовою.

Посилаючись на те, що вона уклала зазначені угоди під впливом помилки щодо їх правової природи, просила суд визнати недійсними договори дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею0,0432 га за тією ж адресою.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16.01.2017 року до участі у справі була залучена ОСОБА_2, як правонаступник ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, яка підтримала позовні вимоги ОСОБА_4, вказавши що її матір не мала наміру відчужувати своє майно, а бажала, щоб за нею доглядали, оскільки на час укладення оспорюваного договору вона була людиною похилого віку та дуже хворіла, через що потребувала стороннього догляду, однак через вкрай складний характер матері та напружені стосунки між ними вони тривалий час не спілкувалися, тому мати мала намір укласти договір довічного утримання із сторонньою особою.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04.07.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір та встановивши, що ОСОБА_4 перед оспорюваним правочином вже двічі укладала, а в подальшому за власною ініціативою розривала договори довічного утримання з іншими особами, дійшов висновку, що позивач була достатньо обізнана щодо правової природи як договору довічного утримання, так і дарування, і після роз'яснення нотаріусом всіх прав та обов'язків за договором дарування зажадала укладення з відповідачем саме договору дарування, а її посилання на укладення оспорюваного правочину внаслідок помилки щодо його правової природи та необізнаності щодо прав та обовязків сторін за цим видом правочину, а також наявність домовленостей сторін щодо її довічного утримання не доведені належними та достовірними доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно із частиною третьою ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності за заповітом від 03.01.2001 належав житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0432 га за тією ж адресою (а.с.151).

30.01.2015 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім»я ОСОБА_3, який було посвідчено приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу за р.н. 221, відповідно до якого заповідач заповіла все належне їй на праві власності майно відповідачу (а.с.215).

02 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були укладені та нотаріально посвідчені договори дарування, відповідно яких дарувальник подарувала обдарованому житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0432 га за тією ж адресою, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І. (а.с.146-149, 155-162).

Після укладення договору дарування відповідач у передбаченому законом порядку зареєстрував своє право власності та вселився до спірного житлового будинку, де проживав разом з дарувальником до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, а після смерті вчиняв дії, спрямовані на її належне поховання, оскільки за життя ОСОБА_4 ні з ким більше не підтримувала близьких відносин (а.с.172).

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги за законом, який у передбаченому законом порядку та строки прийняв спадщину є її донька ОСОБА_2 (а.с.62, 77, 83).

Оспорюючи зазначені угоди, позивач посилалась на те, що при укладенні договорів дарування ОСОБА_4 припустилась помилки щодо їх правової природи, оскільки була юридично не обізнаною людиною похилого віку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість наведених посилань позивача та обізнаність ОСОБА_4 щодо правової природи оспорюваних договорів зважаючи на те, що ОСОБА_4 усвідомлювала різницю між договорами дарування та довічного утримання, оскільки коли її воля була направлена на укладення договорів довічного утримання, то нею укладалися саме такі правочини, з чітко визначеними обов»язками іншої сторони по її утриманню, про що свідчать укладенні нею та нотаріально посвідченні договори довічного утримання з іншими особами від 17.07.2008 року та 12.09.2010 року, які у подальшому були розірвані за її вимогою (а.с.150,152-154)).

При цьому в ході розгляду справи сторонами не заперечувалося, що при посвідченні договору дарування нотаріус роз'яснив права та обов'язки сторін за оспорюваними правочинами, з'ясував дійсні наміри сторін і посилання позивача на обман або вчинення інших неправомірних дій або зловживань зі сторони нотаріуса відсутні.

Приймаючи до уваги, що дослідженими в ході розгляду справи доказами підтверджено послідовний намір ОСОБА_4 безоплатно розпорядитися всім належним їй майном на користь ОСОБА_3 без визначення жодних обов'язків останнього, що вбачається як із складеного на його ім»я заповіту (а.с.174, 216-217), так і з укладених у подальшому договорів дарування, з огляду на відсутність належних та достовірних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог про укладення оспорюваного правочину внаслідок помилки, яка має істотне значення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо усвідомлення ОСОБА_4 характеру вчинених нею юридично значимих дій та недоведеності заявлених позовних вимог та наявність у зв'язку із цим підстав для відмови у задоволенні позову.

Судом дана вірна оцінка тій обставині, що факт проживання ОСОБА_4 у спірному будинку після укладення договорів дарування свідчить лише про подальше досягнення згоди між власником будинку та останньою на користування спірним майно та не може бути розцінений як вчинення обдарованим дій майнового характеру на користь дарувальника, оскільки не покладає на нього жодних обов'язків.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав правильну оцінку, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська