печерський районний суд міста києва
Справа № 757/188/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Писанець В.А.

при секретарі - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до депутата Верховної Ради України ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_1, що поширена Депутатом Верховної Ради України ОСОБА_2, про те, що ОСОБА_1 вчиняє злочин, входить в злочинне угрупування, яке займається здирництвом, а саме: «В Котовську створена ручна громадська організація під назвою «Громадська рада північного регіону», якою керують колишній начальник Котовської податкової міліції ОСОБА_1, звільнений із органів за корупцію, та неодноразово судимий за злочини, пов'язані з наркотиками, такий собі ОСОБА_3. І вони пишуть на прокурора ОСОБА_6 листи, які потім… на підставі яких ОСОБА_6 починає перевірки підприємців, а потім підприємці несуть відомі речі в прокуратуру Котовського району.»;

- зобов'язати Депутата Верховної Ради України ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації, відносно ОСОБА_1 та не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом публічного виступу з трибуни Верховної Ради України, на черговому пленарному засіданні Верховної Ради України, в газеті «Урядовий кур'єр», із зазначенням у ньому такого тексту: «поширена мною інформація ІНФОРМАЦІЯ_1 на сорок шостому пленарному засіданні Верховної Ради України, з трибуни Верховної Ради України відносно ОСОБА_1 була недостовірною і не відповідає дійсності. Прошу вибачення перед ОСОБА_1 за свої неправдиві висловлювання.».

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося сорок шосте пленарне засідання Верховної Ради України, на якому, з трибуни Верховної Ради України, в 13-20 годин, депутат Верховної Ради України від партії «Блоку Петра Порошенка» ОСОБА_2 публічно розповсюдив про ОСОБА_1 вищевказану недостовірну інформацію. Вказані висловлювання не відповідають дійсності, оскільки такого ніколи не було, жодного разу не надходило навіть заяв до відповідних органів, по суті вони надумані і направлені на приниження його честі, гідності і ділової репутації. При цьому поширена відповідачем негативна недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, зокрема, ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації.

Позивач вказує, що негативна інформація щодо нього, висловлена відповідачем, має характер наклепу, тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу, а тому не є оціночним судженням та підлягає спростуванню. Подібними діями відповідач охарактеризував його, як злочинця, звільненого за корупцію, як особу, що з легкістю порушує закон та не має високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує честь та гідність позивача.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу Головного управління Міндоходів в Одеській області Міністерства доходів і зборів України від 16.10.2015 № 435-о полковник податкової міліції, начальник відділу податкової міліції - перший заступник начальника Котовської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області ДПС ОСОБА_1 звільнений з посади та з податкової міліції у відставку за пунктом 65 підпунктом «б» (через хворобу) наказом ДПС України від 14.10.2013 №650-о, з 15.10.2013.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося сорок шосте пленарне засідання Верховної Ради України, на якому, з трибуни Верховної Ради України, депутат Верховної Ради України ОСОБА_2 публічно заявив, що «В Котовську створена ручна громадська організація під назвою «Громадська рада північного регіону», якою керують колишній начальник Котовської податкової міліції ОСОБА_1, звільнений із органів за корупцію, та неодноразово судимий за злочини, пов'язані з наркотиками, такий собі ОСОБА_3. І вони пишуть на прокурора ОСОБА_6 листи, які потім… на підставі яких ОСОБА_6 починає перевірки підприємців, а потім підприємці несуть відомі речі в прокуратуру Котовського району.», факт поширення такої інформації не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік, Хендісайд проти Сполученого Королівства) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 27 лютого 2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності,честі чи ділової репутації.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика,оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій,сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Пунктом 19 вищевказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналіз змісту виступу відповідача вказує на те, що інформація, яка є предметом позову є фактичним твердженням, оскільки джерелом побудови конструкції її поширення є фактичні дані, зокрема: «колишній начальник Котовської податкової міліції ОСОБА_1, звільнений із органів за корупцію».

Так, зокрема, в ході судового розгляду встановлено, що позивача було звільнено з податкової міліції у відставку через хворобу.

При цьому на виконання вимог ч. 3 ст. 277 ЦК України стороною відповідача будь-яких доказів на спростування такої обставини надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд знаходить фактичні твердження відповідача зроблені ним ІНФОРМАЦІЯ_1 на сорок шостому пленарному засіданні Верховної Ради України з трибуни Верховної Ради України про те, що «колишній начальник Котовської податкової міліції ОСОБА_1, звільнений із органів за корупцію» недостовірними, негативними та такими, що порушують право позивача на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, а тому приходить до висновку про необхідність спростування такої інформації.

При цьому суд вважає, що висловлювання ОСОБА_2 в частині застосування конструкцій «В Котовську створена ручна громадська організація під назвою «Громадська рада північного регіону», «І вони пишуть на прокурора ОСОБА_6 листи, які потім… на підставі яких ОСОБА_6 починає перевірки підприємців, а потім підприємці несуть відомі речі в прокуратуру Котовського району.» є оціночними судженнями з елементами алегорії («ручна», «відомі речі»), а тому не підлягають спростуванню в порядку захисту честі та гідності. Крім того, виступ в частині «…неодноразово судимий за злочини, пов'язані з наркотиками, такий собі ОСОБА_3 не стосується прав та інтересів позивача.

Позивач обрав в тому числі спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання інформації про те, що «колишній начальник Котовської податкової міліції ОСОБА_1, звільнений із органів за корупцію», недостовірною та зобов'язання ОСОБА_2 не пізніше наступного дня від набрання рішення у данній справі законної сили, спростувати вказану інформацію, шляхом публічного виступу з трибуни Верховної Ради України, на черговому пленарному засіданні Верховної Ради України, із зазначенням у ньому такого тексту: «поширена мною інформація ІНФОРМАЦІЯ_1 на сорок шостому пленарному засіданні Верховної Ради України, з трибуни Верховної Ради України відносно ОСОБА_1 про те, що його було звільнено за корупцію є недостовірною і не відповідає дійсності. Прошу вибачення перед ОСОБА_1 за свої неправдиві висловлювання.». Проте безпідставними є вимоги позову про зобов'язання відповідача зазначити таку інформацію у газеті «Урядовий кур'єр», оскільки ОСОБА_1 не зазначав у позові та не надавав доказів такого способу поширення спірної інформації ОСОБА_2, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Також суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову про зобов'язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації, відносно ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст. 15 ЦК підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах статтей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Способи захисту та відновлення порушених прав у даних спірних правовідносинах врегульовані ст. ст. 277, 278 ЦК України, із приписами яких не узгоджуються вимоги позову ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження його честі, гідності, ділової репутації.

За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 28, 34, 40, ст.ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», та ст.ст. 10, 15, 88, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до депутата Верховної Ради України ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_1, що поширена Депутатом Верховної Ради України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з трибуни Верховної Ради України під час виступу на сорок шостому пленарному засіданні Верховної Ради України про те, що «колишній начальник Котовської податкової міліції ОСОБА_1, звільнений із органів за корупцію».

Зобов'язати Депутата Верховної Ради України ОСОБА_2 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати інформацію, вказану в попередньому абзаці, шляхом публічного виступу з трибуни Верховної Ради України, на черговому пленарному засіданні Верховної Ради України, із зазначенням у ньому такого тексту: «поширена мною інформація ІНФОРМАЦІЯ_1 на сорок шостому пленарному засіданні Верховної Ради України, з трибуни Верховної Ради України відносно ОСОБА_1 про те, що його було звільнено за корупцію є недостовірною і не відповідає дійсності. Прошу вибачення перед ОСОБА_1 за свої неправдиві висловлювання.»

В задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Головуючий суддя В.А. Писанець