ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/377/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Петриківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

Обставини справи:

27.04.2017 ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнень від 04.07.2017) до Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 9 (колишній 7а), що розташований за адресою Дніпропетровська область Петриківський район смт Курилівка вул. Польова в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що 21.07.2016 померла його бабуся ОСОБА_4. За життя вона залишила заповіт від 10.03.2009, посвідчений секретарем Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 07. Відповідно до заповіту ? частину будинку з надвірними забудовами по вул. Польовій, 9 (7а) в смт Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області заповіла своєму внукові ОСОБА_1 В подальшому нею був складений інший заповіт від 14.04.2014, посвідчений секретарем Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 17. Відповідно до якого все належне їй майно заповіла своєму внукові ОСОБА_3 Зокрема, іншим спадкоємцем за законом на майно померлої бабусі ОСОБА_4 є його батько ОСОБА_2 Відповідно до заяв від 17.10.2016 ОСОБА_3, від 27.09.2016 ОСОБА_2 останні відмовилися від належної їм спадщини, після смерті ОСОБА_4, інших спадкоємців, передбачених законом у спадкодавці немає. Вищезазначений спадковий будинок належав в цілому ще ОСОБА_7 (колишній чоловік ОСОБА_4 та дідусь Позивача) на підставі Свідоцтва про право власності від 20.02.1983, виданого виконкомом Курилівської селищної ради, згідно рішення виконкому Курилівської селищної ради від 17.01.1985, № 6. 27.12.1989 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (ОСОБА_8І.) було розірвано, актовий запис № 127. В подальшому на підставі рішення Царичанського районного народного суду Дніпропетровської області від 25.10.1991 задоволено позов ОСОБА_8 про визнання права власності на ? частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Польова, 9 (7а) в смт Курилівка Царичанського району Дніпропетровської області (спірний житловий будинок у справі) та розділу його в натурі. 06.03.1995 ОСОБА_7 помер. Позивач є внуком померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_7 22.11.2016 звернувшись до нотаріуса для отримання Свідоцтва про право на спадщину отримав відмову, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначений житловий будинок, які підтверджували б належність цього майна спадкодавцеві. Викладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. При цьому зазначив, що від своєї частини спірного житлового будинку, яка належить йому за законом відмовляється на користь Позивача. Вважає, що будинок повинен залишитися його синові, оскільки останній дбає за будинком, обробляє огород, вирощує сад.

Представник відповідача Курилівська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав позов таким, що підлягає задоволенню, на спадкове майно не претендує, не заперечував проти того, щоб житловий будинок перейшов у власність Позивачу.

Третя особа Петриківська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у судовому засіданні суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

Відповідно до витягу № 7 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб 12.11.1963 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено шлюб, актовий запис № 17.

Згідно свідоцтва про народження серія VI-УР № 1246621 виданого 02.06.1964 ОСОБА_2 та свідоцтва про народження серія І-КИ № 263149 виданого повторно 06.04.1994 ОСОБА_9 являються синами "Пономаренко" де в графі "батьки" батьком зазначено ОСОБА_7, матірю ОСОБА_8. Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є внуками останніх, де відповідно до свідоцтва про народження VI-КИ № 260934 виданого 16.03.1989 в графі "батьки" батьком ОСОБА_10 зазначено ОСОБА_2; відповідно до свідоцтва про народження серія І-КИ № 260965 виданого 20.12.1994 в графі "батьки" батьком ОСОБА_11 зазначено ОСОБА_9.

Відповідно до вищезазначених досліджуваних під час розгляду справи доказів судом встановлено коло спадкоємців, вказані факти підтверджуються наявною у матеріалах справи спадковою справою № 256/2016.

В послідуючому судом було зясовано, що 20.02.1985 ОСОБА_7 (дідусь Позивача) за життя набув право власності на житловий будинок № 7а, що розташований за адресою: Дніпропетровська область Петриківський район смт Курилівка вул. Польова, на підставі Свідоцтва про право власності від 20.02.1985, виданого виконкомом Курилівської селищної ради, згідно рішення виконкому Курилівської селищної ради від 17.01.1985, № 6.

Право власності на житловий будинок зареєстровано ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" 20.02.1985, реєстровий № 1018, зазначене підтверджується копією Виписки з реєстрової книги домоволодіння, що належать окремим громадянам і колгоспним дворам на праві особистої власності № 7.

Рішенням Царичанського районного народного суду Дніпропетровської області від 25.10.1991 визнано право власності по ? частині житлового будинку № 7а з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Польова смт Курилівка Царичанський район Дніпропетровська область за ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як майно набуте подружжям за час шлюбу та є їхньою спільною власністю. Зобовязано останніх провести переобладнання житлового будинку, а саме пробити отвір в стіні та встановити дверний блок. Рішення набрало чинності 05.11.1991. Проте вимоги суду щодо переобладнання житлового будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не було виконано. На час розгляду справи житловий будинок знаходиться, як об'єкт в цілому.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердила вказану обставину, при цьому пояснила, що вона являється сусідкою Позивача, подружжя "Пономаренко" вона знала з квітня 1998 року, оскільки має дружні стосунки з батьком Позивача та його дружиною, неодноразово приходила до цього будинку, а тому запевнила суд, що будь-яких переобладнань з приводу будинку не відбувалося. Також в підтвердження відсутності переобладнання будинку Позивачем надано технічний паспорт, в якому відсутні відповідні відмітки.

Окрім цього, встановлено що відповідно до ОСОБА_13 з рішення № 103 виконавчого комітету Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 23.11.1994 "Про впорядкування нумерації житлових будинків по вулиці Польова" проведено впорядкування нумерації житлових будинків, які належать на праві особистої власності громадянам, ОСОБА_7 № 7а житлового будинку перейменовано на новий № 9 житлового будинку.

27.12.1989 шлюб між подружжям розірвано, актовий запис № 127.

12.04.1990 ОСОБА_8 вступила у шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище на "Остра", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданим 12.04.1990 серія ІV -КИ № 316362.

06.03.1995 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія І-КИ № 328434 виданим 06.03.1995.

Згідно довідки № 929 від 12.10.2016, виданої Курилівською селищною радою Петриківського району Дніпропетровської області померлий 06.03.1995 ОСОБА_7 до дня смерті проживав і був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним син ОСОБА_9.

Правовідносини, що є предметом спору за встановлених судом обставин регулюються Розділом VII "Спадкове право" Цивільного кодексу України УРСР 1963 року, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року.

Згідно ч.1 ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом .

Положення ст. 548 ЦК України (1963 року) тлумачить, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963) року, визнається що спадкоємець прийняв спадщину: зокрема якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Матеріали справи вказують на те, що після смерті ОСОБА_7 спадщину фактично прийняв ОСОБА_9 (син), оскільки останній був зареєстрований та мешкав зі спадкодавцем за однією адресою.

Разом з тим, в матеріалах справи є лист Петриківської державної нотаріальної контори від 10.05.2017 № 722/01-16, що після померлого 06.03.1995 ОСОБА_7, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (7а) в смт Курилівка Петриківський район Дніпропетровська область із заявами про відмову від прийняття спадщини, про прийняття спадщини спадкоємці не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались; Крім того, зазначено, що на день смерті спадкодавця разом з ним проживав та був зареєстрований його син ОСОБА_9

28.01.2010 помер ОСОБА_9 (один із спадкоємців встановлених судом відповідно до спадкової справи № 256/2016), що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія І-КИ № 315852 виданим 01.02.2010.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що на спадкове майно не претендує та не заперечував проти того, щоб житловий будинок перейшов у власність Позивачу.

21.07.2016 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія І-КИ № 695189 виданим 22.07.2016.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Польова, 9 смт Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 зробила заповідальне розпорядження:

Згідно заповіту від 01.12.2006 ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права, які належатимуть на день її смерті, своїм синам ОСОБА_2, ОСОБА_3А.(помер 28.01.2010) в рівних долях.

Згідно заповіту від 30.11.2007 ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права, які належатимуть на день її смерті, своєму сину ОСОБА_2А.(Відповідач)

Згідно заповіту від 10.03.2009 ОСОБА_4 заповіла 1/2 частину будинку з надвірними забудовами по вул. Польовій, 7а в смт Курилівка Петриківського району Дніпропетровській області, що належить їй на праві особистої власності, своєму внуку ОСОБА_1 (Позивач).

Згідно заповіту від 14.04.2014 ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права, які належатимуть на день її смерті, своєму внуку ОСОБА_3 (третя особа).

Правовідносини, що є предметом спору регулюються Главою 29 "Захист права власності ЦК України та Книгою Шостою "Спадкове право" Цивільного кодексу України 2004 року, оскільки спадщина відкрилася після 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно вимог ст. 1254 ч. 2,3 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Виходячи з того, що заповіт від 01.12.2006 фактично скасовано наступним заповітом - від 30.11.2007, який, в свою чергу скасовано наступним заповітом від 10.03.2009, то дійсним є останній заповіт від 14.04.2014, яким ОСОБА_4 все своє майно заповіла своєму внуку ОСОБА_3 (третя особа).

Із копії спадкової справи №256/2016, заведеної Петриківською державною нотаріальною конторою встановлено, що згідно заяви від 17.10.2016 ОСОБА_3 в установлений законом термін відмовився від прийняття спадщини.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Частиною 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

В силу статті 1261 ЦК України, ОСОБА_2 (відповідач) є спадкоємцем першої черги за законом, на майно померлої 21.07.2016 ОСОБА_4

Згідно заяви від 27.09.2016 ОСОБА_2 в установлений законом термін відмовився від прийняття спадщини за законом.

Таким чином, з урахуванням відмови від спадщини ОСОБА_3 як за заповітом так і за законом, ОСОБА_2 за законом, то Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, інших спадкоємців за законом немає, доказів в спростування даних обставин матеріали справи не містять.

Зазначене узгоджується з листом Петриківської державної нотаріальної контори від 10.05.2017 № 722/01-16, на майно ОСОБА_4, померлої 21.07.2016, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, заведена спадкова справа 256/2016, зокрема за заявою від 24.10.2016 ОСОБА_1 про прийняття спадщини. Інших заяв не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Позивач спадщину за законом прийняв шляхом подачі у встановлений строк заяви нотаріусу.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Звернувшись до Петриківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, Позивачу постановою державного нотаріуса від 22.11.2016 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_4, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Підтвердження того, що зазначений житловий будинок належав померлим спадкодавцям є інформація надана ОКП Дніпродзержинським БТІ та копія рішення Царичанського районного народного суду Дніпропетровської області від 25.10.1991.

Аналіз встановлених фактичних обставин і наведених положень закону приводить суд до висновку, що Позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже він як спадкоємець має право на майно померлої ОСОБА_4, а саме житловий будинок в цілому, сторони та інші учасники даного цивільного підтримали позов, інших спадкоємців які б претендували на дане спадкове майно у спадщині згідно матеріалів Спадкової справи № 256/2016 не має, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок на ім`я померлої, Позивач позбавлений можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, з метою забезпечення права на спадщину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, враховуючи положення ст. 174 ЦПК України щодо визнання Відповідачем позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок за Позивачем, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне прийняти рішення та задовольнити позов в повному обсязі.

Судовий збір сплачено в повному обсязі, клопотань про розподіл судових витрат не надходило.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1) право власності у порядку спадкування на житловий будинок "А-1" загальною площею 64,5 кв.м., житловою площею 46,6 кв.м., "Б-1" літня кухня, "В-1"сарай, "№1" свердловина, "№2" зливна яма, "№№3,4" огорожі, який розташований за адресою: Дніпропетровська область Петриківський район смт Курилівка вул. Польова, буд. 9.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_14