Справа № 740/674/16-ц
Провадження № 2/740/16/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.

при секретарі Філоненко О.В.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача адвоката Царенка А.А.

представника відповідачів адвоката Луєнка Ю.В.

представників третьої особи Євса Є.В., Забродської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_10 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди з боку відповідачів, у здійсненні ним права власності на будинок № АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та малолітнього ОСОБА_10 з належного йому на праві власності будинку, оскільки вони проживають в будинку незаконно. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що відповідачі проживають в будинку без договору найму з власником та дозволу на поселення, добровільно виселитися не бажають чим порушують його право на вільне володіння, користування та розпорядження належним майном. Договору найму з відповідачами він не укладав, дозволу на поселення не давав, отже відповідачі підлягають виселенню.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Царенко А.А. позов підтримали, представник позивача пояснив, що відповідачі вселилися в будинок № АДРЕСА_1 без згоди позивача, як власника будинку, у вказаний будинок відповідачі були вселені колишнім власником ОСОБА_11, в якої позивач придбав вказаний будинок 21.01.2016 року. На вимоги позивача добровільно виселитися з будинку, відповідачі не реагують, що порушує право останнього вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном, а саме вселитися до будинку зі своєю сім'єю та проживати в ньому. Просили суд задовольнити вимоги позову та прийняти рішення про виселення відповідачів з належного позивачу, будинку.

Представник відповідачів адвокат Луєнко Ю.В. вимоги позову заперечив пояснивши, що відповідачі проживають в спірному будинку зі згоди його колишньої власниці ОСОБА_11, отже будь-які правові підстави для їх виселення з вказаного житла, відсутні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради Забродська В.О. в судовому засіданні пояснила, що не заперечує задоволення позову зважаючи на те, що відповідачі, враховуючи малолітнього ОСОБА_10 мають інше зареєстроване місце проживання, а отже мають бути виселені з належного позивачу будинку для відновлення житлових прав останнього.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Варавою Н.П. 21.01.2016 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 в ОСОБА_11 (а.с. 8-9).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.08.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30.09.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_11, ОСОБА_2 про визнання дійсним укладеного у вересні 1996 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 Чернігівської області за ціною 2800 (дві тисячі вісімсот) доларів США, відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_11, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за АДРЕСА_1 Чернігівської області укладеного 21 січня 2016 року між громадянкою Російської Федерації ОСОБА_11, від імені якої діяв її представник громадянин України ОСОБА_15 та ОСОБА_2, посвідчений 21 січня 2016 року приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Варавою Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за №83, відмовлено (а.с. 66-72).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21.01.2016 року (копія на а.с. 18) вбачається, що відповідачі зареєстрованими в АДРЕСА_1 не значаться. Місце реєстрації ОСОБА_7 є АДРЕСА_3 (довідка на а.с. 30), ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - АДРЕСА_2 (довідки на а.с. 31, 98, 99).

Вимоги позивача про добровільне виселення з належного йому будинку (а.с. 14-15) відповідачами проігноровано.

Суду не надано доказів на існування згоди позивача як власника на проживання відповідачів і, враховуючи, що відповідачі вселилися до будинку без згоди ОСОБА_2 та проживають в ньому не будучи членами сім'ї позивача, вони підлягають виселенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оскільки згоду на проживання в будинку на певний час відповідачам надала колишня власниця ОСОБА_11, відповідачі в розумінні ст. 98 Житлового кодексу України є тимчасовими жильцями.

Згідно ч.3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 1 ст.383, ст.391 ЦК України, порушене право позивача на користування житловим будинком підлягає захисту, а позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення проживаючих в ньому відповідачів без належних правових підстав, без надання їм іншого житла - задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з повнолітніх відповідачів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь позивача слід стягнути судовий збір по 183,73 гривні з кожного.

Керуючись ст.ст. 213 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, малолітнього ОСОБА_10 з житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 по 183 (сто вісімдесят три) гривні 73 копійки з кожного судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк апеляційної скарги.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко

Повний текст рішення виготовлено 12.09.2017 року