Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1196/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

22.06.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Гайсюка О.В., Чельник О.І.,

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про повернення коштів та стягнення неустойки за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 7 лютого 2017 року, яка скасована ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2017 року, позовну заяву повернуто позивачу для її подання до належного суду.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду, ТОВ «Єврокар Україна» подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування ухвали суду з підстав порушення судом правил підсудності та повернення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про підсудність справи. Зокрема зазначено, що підсудність даної справи має визначатися в порядку ч. 2 ст. 109 ЦПК України, за місцем знаходження відповідача. На час звернення до суду з вказаним позовом договір фінансового лізингу розірвано, а тому правовідносини між сторонами необхідно кваліфікувати як відносини боржника і кредитора, а такі правовідносини підпадають під дію ч. 2 ст. 109 ЦПК України. Крім того, місцем виконання договору є вул. Бориспільська7, оф. 169, м. Київ.

Представник відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підсудна Новоукраїнському районному суду Кіровоградської області, оскільки позивач предявив позов з підстав, передбачених Закон України «Про захист прав споживачів» за зареєстрованим місцю свого проживання посилаючись, тобто згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України.

Згідно приписів ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Правила підсудності у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом.

Підсудність справ визначається главою 1 розділу ІІІ ЦПК України.

За загальним правилом позови до юридичних осіб подаються за їх місцезнаходженням (ч.2 ст.109 ЦПК України).

Проте, ч.5 ст.110 ЦПК України визначено, що позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ч.14 ст.110 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в ч.2 п.2, п.5 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснив, що оскільки Закон «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договору про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян.

Споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

У висновках, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), зазначено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини не тільки на стадії укладення, а і на стадії виконання договору.

Згідно зі ст. 4, п. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» лізинг є різновидом фінансових послуг. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

Матеріалами справи підтверджується, що 30 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Єврокар Україна» укладено договір фінансового лізингу № 258, предметом якого є транспортний засіб RENAULT DASTER Exspression. При укладенні правочину позивачем сплачено грошові кошти (а.с.4-11).

Предметом позову є стягнення на користь позивача, після розірвання правочину, коштів переданих за договором фінансового лізингу та неустойки за час затримки їх повернення, з підстав того, що при його укладенні було порушено права позивача, як споживача фінансових послуг, наданих відповідачем. На його думку умови цього договору є несправедливими, суперечать, в тому числі і нормам Закону України «Про захист прав споживачів».

Наслідком порушення прав ОСОБА_2, як споживача фінансових послуг, є неповернення у визначений законом строк сплачених ним коштів.

Правовідносини є споживчими у випадку неповернення коштів після розірвання договору, в тому числі й щодо стягнення неустойки за час затримки їх повернення, тобто на такі правовідносини поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів».

Такий позов згідно з ч.5 ст.110 ЦПК України може предявлятися в суд за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно даних належного позивачу паспорта громадянина України та змісту укладеного між сторонами правочину зареєстроване місце проживання позивача вул. Маяковського, 58, с. Рівне, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області.

Позов, з яким до суду звернувся позивач, не відноситься до категорії справ, які розглядаються тільки певним судом за правилами виключної підсудності (ст. 114 ЦПК України).

В пункті 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК). Якщо позивач при предявленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Отже, пред'являючи позов до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за зареєстрованим місцем свого проживання, позивач скористався правом вибору суду, яке йому надано відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України .

Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами позивача щодо підсудності справи цьому суду.

Тому, за таких обставин, судом при відкритті провадження правила підсудності не порушено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Оскільки ухвала апеляційного суду не перешкоджає подальшому провадженню у справі, то ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» відхилити, а ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: