Єдиний унікальний номер 725/3813/16-ц
Номер провадження 2/725/767/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарях Томко І.Д., Верешко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій приватного нотаріуса неправомірними та зобовязання скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 03 травня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір №0, в забезпечення виконання зобовязань за яким між Банком та позичальником також 3 травня 2006 року укладено договір іпотеки №11001661, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/2.

В подальшому, а саме 12 грудня 2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договорах відповідно.

При цьому, у звязку із порушенням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» як новий кредитор, скористався своїм правом на задоволення своїх вимог, звернувши стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що передбачено умовами іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку», а саме: 24 листопада 2015 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/2.

В подальшому, 18 липня 2015 року ТОВ «Кейт-Колект», як законним власником, здійснена спроба потрапити у власну квартиру, однак виявлено, що в ній незаконно проживає ОСОБА_1, яка чинить перешкоди товариству у вільному володінні та користування належним йому на праві власності нерухомим майном, що підтверджено відповідними актами обстеження майна від 18.07.2016 року та від 1 серпня 2016 року.

Також вказували, що з метою добровільного врегулювання спору щодо подальшого користування спірною квартирою, товариством 06.05.2016 року на адресу відповідача направлено вимогу про добровільне виселення та звільнення житлового приміщення протягом місяці з дня отримання даної вимоги, однак станом на час подання позовної заяви відповідач добровільно не звільнив квартиру, а також перешкоджає у вільному доступі до неї.

Посилаючись на вказане, просило усунути перешкоди в реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом вселення представника ТОВ «Кей-Колект» до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/2.

Не погоджуючись із вказаним позовом, ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, який в подальшому уточнила згідно поданої заяви, та вказуючи, що нотаріус, вчиняючи дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» не перевірила повноваження особи, яка подала документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не звернула увагу на відсутність протоколу загальних зборів ТОВ «Кей-Колект», підписаного та належним чином завіреного печаткою про згоду на вчинення конкретного правочину від імені ТОВ «Кей-Колект» щодо конкретного договору фізичної чи юридичної особи, а також порушила вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку», просила визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» зі зміною реєстраційного номеру даного обєкта нерухомого майна, а також визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за власником ТОВ «Кей-Колект» №26436054 від 24.11.2015 року й відповідно зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_2 скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №12200678 від 24.11.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру.

При цьому, в обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом вказувала, що ТОВ «Кей-Колект» у порушення умов договору іпотеки та норм чинного законодавства неправомірно набуло право власності на належну їй на праві власності квартиру, здійснивши у позасудовому порядку звернення стягнення не предмет іпотеки шляхом внесення приватним нотаріусом ОСОБА_2 зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кейт-Колект».

Також зазначала, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, однак у договорі іпотеки, укладеному між нею та банком таке застереження відсутнє, а тому безпосередньо сам договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобовязання та умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Проте, вона в свою чергу не отримувала будь-яких повідомлень від ТОВ «Кей-Колект» про усунення порушень за кредитним зобовязанням та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги, а також про зміну власника таким способом, де підставою вказано договір іпотеки, в якому іпотекодержатель АКІБ «Укрсиббанк».

Посилалася на вказане, вважає дії приватного нотаріуса по прийняттю рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки проведені з порушенням норм закону, оскільки при перереєстрації права власності на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку державним реєстратором не було перевірено факт отримання нею як боржником вимоги про усунення порушень, а також не дотримано положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, перереєстрація права власності на квартиру була проведена за наявності багатьох арештів на її майно, а також за наявності заборони щодо відчуження майна боржника й відповідно наявність в реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Крім того, нотаріус, виконуючи функції державного реєстратора змінила в Державному реєстрі номер запису про право власності, оскільки при реєстрації права власності на квартиру №2у будинку №52 по вул. Ольжича в м. Чернівці за ОСОБА_1 реєстраційний номер майна був №14537114, в договорі іпотеки передавалось майно за цим номером, однак нотаріусом був змінений реєстровий номер майна на №01. Проте власником за реєстраційним номером №14537114 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного, просила визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за власником ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_3 зі зміною реєстраційного номеру даного обєкта нерухомого майна; визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за власником ТОВ «Кей-Колект» №26436054 від 24.11.2015 року на квартиру АДРЕСА_4; зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_2 скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №12200678 від 24.11.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, загальною площею 73,2 кв.м., житловою 39 кв.м., який здійснений нотаріусом та скасувати реєстраційний номер 14537114 нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності №698319 від 02.03.2006 року; а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримала та просила про його задоволення з підстав, вказаних у позові. Разом з тим, заперечував проти задоволення зустрічного позову за його безпідставністю, вказуючи на те, що проведення державної реєстрації прав проведено з дотримання усіх вимог закону та підстави для його скасування відсутні, оскільки надані товариством документи дозволяли провести перереєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнали, підтримали у повному обсязі зустрічний позов та просили про його задоволення.

Представник Головного управління юстиції в Чернівецькій області просили вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Інші учасники справи у судове засідання не зявилися. Від відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому, положеннями ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» 3 травня 2006 року укладено кредитний договір № 11001661, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримала у позику 66 770 швейцарських франків на строк до 3 травня 2016 року , зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та інших платежів (а.с. 142-146, т. 1).

В забезпечення виконання вищевказаного зобовязання, між Банком та позичальником укладено договір іпотеки №11001661 від 03.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/2 (а.с. 4-5, 11-12, т. 1).

На підставі Договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за договором іпотеки від 12.12.2011 року банк відступив ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобовязаннями по кредитному та іпотечному договору (а.с. 9-11).

В подальшому, у звязку із невиконанням ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, а саме: неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «Кей-Колект» в позасудовому порядку, згідно поданої заяви від 24 листопада 2015 року, у рахунок погашення боргу звернуло стягнення на предмет іпотеки та з 24.11.2015 року ТОВ «Кей-Колект» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/2, шляхом реєстрації права власності на підставі іпотечного договору, посвідченого 03.05.2006 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №1855 (а.с. 137-141, т. 1).

Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Кей-Колект» 24 листопада 2015 року на підставі договору іпотеки та прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, ТОВ «Кей-Колект» стало власником спірної квартири.

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Кей-Колект», вказуючи на те, що воно правомірно набуло право власності на спірну квартиру та є його законним власником, позбавлено права володіння, користування та розпорядження своїм майном через чинення відповідачем перешкод, а тому просило усунути перешкоди в реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом вселення представника ТОВ «Кей-Колект» до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/2.

Так, положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Крім того, положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Також слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку

Таким чином, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

При цьому, відповідно до положень статті 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння.

Зокрема, згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 5759 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Крім того, відповідно до п. 35 вказаної Постанови, задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не повязаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вже було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ТОВ «Кей-Колект» згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі заяви від 24 листопада 2015 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є власником квартири АДРЕСА_5 ( а.с. 138-139, т. 1). Даний запис внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 Підставою для реєстрації права власності зазначено договір іпотеки.

Разом з тим, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

При цьому, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 заперечує законність набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру як предмет іпотеки й відповідно між сторонами виник спір щодо правомірності набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру.

Зокрема, звертаючись до суду із зустрічним позовом та заперечуючи законність набуття товариством «Кей Колект» права власності на спірну квартиру, вказувала на те, що за зверненням ТОВ «Кей-Колект» про реєстрацію права власності на підставі Іпотечного договору, укладеного між нею та АКІБ «УкрСиббанк», приватним нотаріусом неправомірно прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності за товариством на квартиру, що належала їй на праві власності та яка перебувала в іпотеці АКІБ «УкрСиббанк», на яку було незаконно звернуто стягнення в рахунок виконання основного зобовязання за кредитним договором, укладеним між нею та «УкрСиббанк». При цьому зазначала, що нотаріусом порушені вимоги законодавчих актів щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки нотаріус не мала права проводити державну реєстрацію за іншою особою, оскільки відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» для задоволення вимог кредитора в позасудовому порядку необхідно було укласти окремий договір. Крім того, їй, як іпотекодавцю, що також є і боржником не було надіслано вимогу про усунення порушень, а тому вважає, що рішення про реєстрацію права власності на квартиру за товариством є незаконним.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про» іпотеку» встановлено порядок позасудового врегулювання. Так, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь - який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої ЦК України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».

Таким чином, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

За таких обставин, аналізуючи вищенаведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

При цьому, вищевказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13 та від 14 вересня 2016 року № 6-1219цс16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Також слід зазначити, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, зазначено, що аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Крім того, у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, як було встановлено судом та убачається з матеріалів справи, взабезпечення виконання вищевказаного зобовязання, між Банком та позичальником укладено договір іпотеки №11001661 від 03 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, за умовами якого ОСОБА_1 як позичальником в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ольжича, 52/2 (а.с. 4-5, 11-12, 147-148, т. 1).

Зокрема, згідно п. 4.1 вищевказаного договору іпотеки, сторони погодили, що звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у: випадках, зазначених в п.п. 2.1.1 2.1.2. цього договору іпотеки; у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності Іпотекодавця або визнання його банкрутом; у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Згідно п. 4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду та/або виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У випадках, зазначених в п.п. 2.1.1.- 2.1.2 цього договору іпотеки Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення , оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.3. договору). У разі невиконання Іпотедавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п. 4.3, Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України (п. 4.5 договору іпотеки).

Згідно п. 4.6 договору іпотеки звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 закону України «Про іпотеку».

Зокрема, відповідно до п. 5.1 договору іпотеки сторони погодили, що у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1 договору, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1, Іпотеко держатель зазначає, який зі способів задоволення вимог Іпоекодержателя, що передбачено ч. 3 ст. 36 закону України «Про іпотеку», застосовується Іптекодержателем для задоволення своїх вимог.

У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя ( абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до Іпотекодержателя по закінченню тридцяти денного строку з моменту відправлення повідомлення ( ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), про яке йдеться у п. 5.1 договору іпотеки.

Таким чином, як убачається з матеріалів справи, умови укладеного між сторонами договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань,а саме застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке відповідає приписам Закону України «Про іпотеку», як правову підставу для реєстрації права власності іпотеко держателя й відповідно іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі.

При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно

Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника обєкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника обєкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, згідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 13 жовтня 2013 року, який був чинний на час проведення реєстрації права власності, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Судом встановлено що ТОВ «Кей-Колект» використовуючи відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, звернулося із відповідною заявою до нотаріуса як державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема повідомлення про усунення порушень, адресовані на адресу позивача.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 заперечувала факт отримання нею як іпотекодавцем будь-яких вимог від ТОВ «Кей-Колект» з приводу існування боргу та попередження про те, що у разі їх не усунення протягом 30-ти днів, товариство скористається своїм правом на задоволення вимог на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Як убачається з наданих нотаріусом письмових доказів, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності, в них наявна вимога товариства про намір звернути стягнення на предмет іпотеки № 384-юр від 8 січня 2014 року, яка направлялася на адресу ОСОБА_1, а саме: АДРЕСА_6 А (а.с. 11, т. 2).

Зі змісту цієї вимоги убачається що ТОВ «Кей-Колект» повідомляло ОСОБА_1 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. У вказаному повідомленні також зазначено, що враховуючи існуючу заборгованість ТОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від власного імені квартири, а також повідомляє ОСОБА_1, що у порядку ст.ст. 36,37,38 Закону України «Про іпотеку» вона протягом тридцяти днів з дня отримання вказаного листа зобовязана виконати основне зобовязання, а також вправі письмово повідомити ТОВ «Кей-Колект» про свій намір купити предмет іпотеки і набути переважне право на його придбання.

Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримала 22 січня 2014 року, що убачається з наявної у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ( № 03 3 та № 58 8 ) а.с. 12, т. 2)).

Разом з тим, суд не може прийняти до уваги вказане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення як належний доказ повідомлення ОСОБА_1 про намір товариства звернути стягнення на предмет іпотеки та як належне отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень, в якій останній запропоновано в добровільному порядку в 30-денний термін сплатити виниклу прострочену заборгованість, оскільки, як убачається з матеріалів справи, на ухвалу суду про витребування доказів приватним нотаріусом було надано нотаріально засвідчені копії документів, які подавалися ТОВ «Кей-Колект» для здійснення реєстрації права власності та в даних документах було відсутнє відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке б обєктивно підтверджувало факт отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень № 383-юр від 8 січня 2014 року. Однак, в подальшому приватним нотаріусом з власної ініціативи повторно було надіслано на адресу суду перелік документів, який надавався для здійснення реєстрації, в якому вже знаходилося дві вимоги за різними номерами та різними кредитними та іпотечними договорами, а саме: № 384-юр та № 385-юр від 8 січня 2014 року та копія одного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ( № 03 3 та № 58 8 ) а.с. 12, т. 2)), тобто того самого, яке міститься в іншій справі, в якій проводилася реєстрація права власності за ТОВ «Кей-Колект» на інший предмет іпотеки та за іншим кредитним зобовязанням, що ставить під сумнів в даному випадку факт дійсного повідомлення боржника про усунення порушень, вчинене згідно вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, інших належних доказів надіслання такої вимоги ОСОБА_1 по кредитних зобовязаннях, а також документів, що підтверджують її отримання та документів, що підтверджують завершення 30-денного строку з моменту отримання боржником по кредитних зобовязаннях з моменту отримання ним зазначених вимог, зокрема, повідомлень про направлення рекомендованої (цінної) кореспонденції, фіскальних чеків про оплату послуг за направлення вказаної кореспонденції визначеним субєктам за належними адресами, реєстрів вихідної кореспонденції тощо суду ні приватним нотаріусом, ні ТОВ «Кей-Колект» не надано.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що боржник не був належно повідомлений про намір товариства звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, з огляду на вказане суд вважає, що приватним нотаріусом було порушено Порядок державної реєстрації права власності, що є предметом позову, а саме у порушення вимог п. 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не було належним чином перевірено факт отримання ОСОБА_1 копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, а тому прийняття рішення та проведення подальшої державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й відповідно поданий позов підлягає задоволенню.

Також слід зазначити, що ст. 27 Закону України «Про держану реєстрації речових на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для державної реєстрації прав. Згідно ст. 24 вказаного Закону подання заяви про державну реєстрацію прав неналежною особою є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

Згідно п. 46 Порядку № 868 заявник подає документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно.

З наданої позивачем інформаційної довідки вбачається, що оскаржуване позивачем рішення про право власності прийнято на підставі договору іпотеки, про щодо зазначено у державному реєстрі речових прав та зареєстровано право власності на квартиру за ТОВ «Кей- Колект».

Проте, у тексті договору іпотеки від 3 травня 2005 року відсутні будь-які посилання про права ТОВ «Кей Колект» на предмет іпотеки, дане товариство не є стороною вказаного договору, а при переході права вимоги за даним договором до товариства від банку, ним не було проведено згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відповідної реєстрації обтяження. Крім того, державним реєстратором не внесено до державного реєстру речових прав відомостей щодо інших документів, які були підставою для виникнення та реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» , а тому прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за відповідачем не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Так, згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Пунктом 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, з огляду на вказане суд вважає, а атож зважаючи на те, що в даному випадку вимоги ОСОБА_1 в частині скасування реєстрації права власності на спірну квартиру, на підставі якої у ТОВ «Кей-Колект» виникло право власності, яке оспорюється відповідачем, випливають із договірних відносин сторін та не є публічно-правовим, а також ураховуючи те, приватним нотаріусом при здійсненні реєстрації права власності на спірну квартиру за товариством порушено Порядок державної реєстрації права власності, а саме у порушення вимог п.46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було належним чином перевірено право товариства згідно вимог Закону України «Про іпотеку» та умов самого договору іпотеки на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки згідно положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та факт дотримання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й відповідно поданий зустрічний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, ураховуючи те, що згідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, суд зважаючи на те, що реєстрація права власності на спірну квартиру проведене з порушенням вимог закону й відповідно підлягає скасуванню, підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Крім того, за ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, враховуючи вказане, підстав для вселення до житлового приміщення представника товариства, суд не вбачає.

Проте, підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині визнання дій приватного нотаріуса при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» та в частині зобовязання скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності відсутні, виходячи з наступного.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України).

Таким чином, суд враховуючи те,що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині в частині визнання дій приватного нотаріуса при прийнятті рішення про реєстрацію права власності за ТОВ « Кей-Колект» та в частині зобовязання скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності ґрунтуються на протиправності дій приватного нотаріуса, який виконував функцію реєстратора як субєкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у звязку з недотриманням ним вимог Порядку, а саме проведення державної реєстрації права власності на спірне майно за відсутності, зокрема документів, які підтверджують право товариства на звернення із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» й відповідно в частині цих вимог у справі відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії Держреєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як субєкт владних повноважень, провадженні в справі в частині цих вимог підстигає закриттю на підставі ст. 205 ЦПК України, що також узгоджується із правовим висновком ВСУ, викладеним у постанові №21-3197а16 від 25 квітня 2017 року.

Питання про судові витрати вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 316, 319, 321, 328, 391, 393 ЦК України, ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 24, 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 8, 10, 11, 14, 60, 88, 205, 209, 212 , 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом вселення, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій приватного нотаріуса неправомірними та зобовязання скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 24.11.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» (, м. Київ, вул. Межигірська, 22) право власності на квартиру АДРЕСА_7, загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 39 кв.м., яка складається з 3-х кімнат.

Провадження в справі в частині вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними та зобовязання скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності закрити.

Стягнути з ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 1837,21 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало