30.06.2017 Справа 2/337/807/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Гальцевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запорожжя цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

30 травня 2016 року представник позивача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 12-07/А від 12.02.2007 року, яка станом на 10.04.2016 року складає 290262,81 грн , в тому числі : сума боргу за кредитом 5644,93 доларів США, заборгованість за відсотками 5276, 21 долар США, що у перерахунку на національну валюту по курсу НБУ на 10.04.2015 року ( дату проведення розрахунку) 26, 28 грн. за 1 долар США становить 287009,13 грн, крім того просить стягнути штраф (пеню) за несвоєчасне виконання взятих на себе зобовязань у розмірі 3253,68 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву щодо розгляду справи у його відсутність, в якій просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що дійсно між ним та банком був укладений кредитний договір 12.02.2017 року строком дії до 11.02.2010 року, за яким він частково виплатив грошові кошти у розмірі, що відповідає отриманому тілу кредиту, останній платіж ним був здійснений 16.03.2010 року, враховуючи, що банк звернувся до суду з зазначеним позовом у травні 2016 року вважає сплинутим встановлений термін позовної давності. Просить у задоволенні позову відмовити. застосувавши позовну давність.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не пояснив, з заявами про відкладання розгляду справи не звертався.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що: 12 лютого 2007 року між ВІДКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1», ( правонаступником якого є ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1») та ОСОБА_2 відповідачем по справі було укладено кредитний договір № КФ 12-07/А, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 11058 доларів США на строк до 11.02.2010 року з умовою спліти 13% річних відповідно до п.1.3. кредитного договору.

За умовами договору свої зобовязання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі та надав відповідачеві кредитні кошти у повному обсязі.

12.02.2017 року також між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_3 солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобовязань у повному обсязі за кредитним договором № КФ 12-07/А від 12.02.2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 в обумовлені правочином строки свої зобовязання не виконав, станом на 10.04.2016 року заборгованість за кредитним договором складає 290262,81 грн , в тому числі : сума боргу за кредитом 5644,93 доларів США, заборгованість за відсотками 5276, 21 долар США, що у перерахунку на національну валюту по курсу НБУ на 10.04.2015 року (дату проведення розрахунку) 26, 28 грн. за 1 долар США становить 287009,13 грн, крім того просить стягнути штраф (пеню) за несвоєчасне виконання взятих на себе зобовязань у розмірі 3253,68 грн.

Відповідно до наданого банку суду розрахунку заборгованості за зазначеним кредитним договором ( а.п.15-17) та пояснень відповідача ОСОБА_2, останній платіж відповідачем здійснено 16 березня 2010 року.

Згідно з ст. 526, 530 ЦПК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк.

Згідно з ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "ОСОБА_5 проти України" від 09.01.2013 року, строк давності переслідує декілька важливих цілей, зокрема забезпечує правову визначеність і завершеність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко заперечувати, дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень відносно подій, які відбувались в далекому минулому на основі доказів, які з часом можуть стати ненадійними та недостатніми. А отже норми щодо позовної давності направлені на забезпечення належного правосуддя і дотримання принципу правової визначеності, і заявники повинні розраховувати, що ці норми будуть застосовуватись.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом пропущено строк позовної давності, не наведено доводів щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, при цьому, і не зазначено про можливість існування таких причин, суд прийшов до висновку про неможливість задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 256-267, 526, 527, 530, 611 ЦК України, 57, 60, 88, 213, 215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію рішення направити представнику позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан