АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3216/17 Справа № 206/2191/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Миротворець Плюс», треті особи: обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Дніпро-Самара», ОСОБА_4, про визнання договору недійсним та усунення перешкод у користуванні гаражем,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 06.04.2014 року ОСОБА_4 переуступив позивачу свої права володіння та користування гаражем №38 по вул. Космонавта Волкова, 6Б у м. Дніпропетровську, який знаходиться у гаражному кооперативі «Дніпро-Самара». Також ОСОБА_4 подав заяву про вихід зі складу членів гаражного кооперативу, а позивач передала йому грошові кошти у розмірі 3500,00 доларів США. Її заяву про прийняття її до складу членів зазначеного гаражного кооперативу замість ОСОБА_4 керівництво кооперативу до цього часу протиправно не бажає розглядати. Надалі відповідач позбавила позивача можливості користуватися гаражем №38 по вул. Космонавта Волкова, 6Б у м. Дніпро, який знаходиться у гаражному кооперативі «Дніпро-Самара». Відповідач підробила копію договору купівлі-продажу вищезазначеного гаражу з ОСОБА_4 на власне імя та звернулася з ним до охоронної фірми ТОВ «Миротворець плюс». ОСОБА_3 незаконно уклала договір про централізовану охорону належного їй гаражу №38 з ТОВ «Миротворець плюс». Після цього ОСОБА_2 позбавлена можливості користуватися гаражем, оскільки відповідачка перешкоджає у доступі до гаражу. Тому позивач просила визнати недійсним договір про централізовану охорону гаражу №38 по вул. Космонавта Волкова, 6Б у м. Дніпропетровську, укладений 14.07.2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Миротворець плюс»; усунути перешкоди у користуванні вказаним гаражем шляхом встановлення заборони ТОВ «Миротворець-плюс» чинити будь-які перешкоди позивачу у користуванні зазначеним майном; усунути перешкоди у користуванні гаражем №38 по вул. Космонавта Волкова, 6Б у м. Дніпропетровську, шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 чинити будь-які перешкоди у користуванні вказаним майном.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року в задоволенні позов відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення вимог позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підтвердження доводів позовної заяви ОСОБА_2 представлено копію договору купівлі-продажу, оформленого у простій письмовій формі, від 06.04.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), гаражу №38, що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Дніро-Самара», що розташований за адресою: вул. Космонавта Волкова, 6Б у м. Дніпропетровську (а.с.6).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, інформація щодо реєстрації права власності на гараж №38 по вул. Космонавта Волкова, 6Б у м. Дніпро (Дніпропетровську), - відсутня.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що представлений позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна від 06.04.2014 року, складений у простій письмовій формі, не відповідає переліченим вище вимогам Закону, які встановлюють обовязкову умову нотаріального посвідчення для укладення купівлі-продажу нерухомого майна (гаража).

Договір купівлі-продажу нерухомого майна, що укладений без дотримання обов»язкової письмової нотаріальної форми, є нікчемним та не породжує правових наслідків.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши відсутність у позивача належних доказів, які підтверджують право власності на спірне нерухоме майно (гараж №38 по вул. Космонавта Волкова, 6Б у м. Дніпро (Дніпропетровську)), колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні вимог позивача щодо захисту її права на нерухоме майно шляхом усунення перешкод у користуванні гаражем, власником якого ОСОБА_2 не являється.

Оскільки позивачем не доведено належними доказами свого права на гараж №38 по вул. Космонавта Волкова, 6Б у м. Дніпро (Дніпропетровську), що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Дніро-Самара», вимога про визнання недійсним договору про централізовану охорону цього гаражу, укладеного 14.07.2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Миротворець плюс», також не підлягає задоволенню. Крім того, позивачка не є стороною вказаного договору.

Посилання апелянта на те, що їй, на підставі договору купівлі-продажу гаража від 06.04.2014 року, належить право володіння спірним гаражем, належать майнові права на гараж, право на сукупність будівельних матеріалів, з яких побудовано гараж, - є безпідставними; доказів прийняття позивачки у членство ОК «Гаражний кооператив «Дніпро-Самара», доказів виділення позивачу чи відповідачу земельної ділянки для будівництва гаражу, відповідних квитанції про закупівлю будівельних матеріалів чи будь-яких інших доказів, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження свої позиції позивачкою не представлено, клопотань про витребування доказів судом не заявлено.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, зважаючи на недоведеність наявності порушень прав чи законних інтересів позивача, місцевий суд ухвалив законне рішенні про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на правильне застосування вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді