Справа № 487/3913/16-ц
Провадження № 2/487/170/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого- судді Павлової Ж.П.,секретаря Табунщик К.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3" Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та по зустрічним позовним заявам ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3" Приватбанк" про визнання договору поруки припиненим, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3" Приватбанк" про визнання договору поруки припиненим, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3" Приватбанк" про визнання кредитного договору не дійсним,

В С Т А Н О В И В

В серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного 16.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 кредитного договору позивач надав останньому кредит у розмірі 23785,43 доларів США на строк до 15.04.2014 року. На порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору року між банком та поручителями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договори поруки.

У звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 22.07.2016 року виникла заборгованість в сумі 15606,69 доларів США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 8031,63 доларів США , по відсотках 6913,02 доларів США ,комісія 662,04 доларів США.

20.12.2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ ПриватБанк» та третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим.

20.12.2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ ПриватБанк» та третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим.

В цих зустрічних позовах відповідачі посилались на те , що у відповідності до положення ч.4 ст.559 ЦК України строк для заявлення вимог до поручителів про стягнення кредитної заборгованості сплив. А тому є підстави для припинення поруки.

20.01.2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ ПриватБанк» та третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання кредитного договору не дійсним. В

позові він вказав, що істотні умови договору (порядок видачі та погашення кредиту) не відповідають вимогам законодавства. При цьому перед укладенням угоди відповідач свідомо ввів його в оману, не надавши повної інформації щодо умов кредитування та приховавши дійсні сукупну вартість кредиту та розмір відсотків, чим порушив вимоги Закону «Про захист прав споживачів»

07.04.2017 року представником позивача ПАТ «КБ ПриватБанк» надано до суду додаткові пояснення на позовну заяву, в якій банк просив позов задовольнити в повному обсязі стосовно відповідача ОСОБА_6, а з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнути солідарно заборгованість за тілом кредиту 1486,06 доларів США, відсотки - 6913,02 доларів США , комісію - 662,04 долари США та пеню - 6548,17 доларів США, з урахуванням рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.04.2009 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В задоволенні зустрічних позовних заяв просив відмовити за їх недоведеністю та не обгрунтованістю.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позову , зустрічні позовні заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з*явились.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається

таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» 16.04.2007 року та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у розмірі 23785,43 доларів США на строк до 15.04.2014 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за вищезазначеним договором між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 , а також між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договори поруки.

У пункті 7.1. укладеного сторонами кредитного договору визначено термін користування кредитом до 15.04.2014 року. В п. 11 укладених договорів поруки визначено, що ці договори діють до повного виконання зобовязання за кредитним договором.

Згідно з пунктом 12 договору поруки строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 років. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.04.2009 року, було стягнуто кредитну заборгованість із відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку , яка виникла на 24.09.2008рік. Як встановлено судом , до теперішнього часу вищезазначене рішення суду не виконано.

У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором у останнього станом на 22.07.2016 року виникла заборгованість в сумі 32690,33 доларів США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 8031,63 доларів США , по відсотках 6913,02 доларів США комісія 662,04 доларів США та пеня - 10244,97 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на предявлення вимоги до поручителя та обовязок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобовязання припинилися.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 15.04.2014 рік.

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 15.04.2014 року і протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Судом встановлено, що боржник зобовязався повернути кредит у строк до 15.04.2014 року, а оскільки банк звернувся до поручителів з позовом у серпні 2016 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для задоволення зустрічних позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та про відмову в позові Банку до цих осіб у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів.

Суд критично відноситься до пояснень представника Банку стосовно додатково укладеної угоди між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 від 18.06.2012 року , якою були суттєво змінені умови кредитного договору. Так, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що поручителі були обізнані та сповіщені про додаткову угоду представник банку суду не надав. Внесенням 18.06.2012 року сторонами кредитного договору змін до основного зобов*язання - кредитного договору від 16.04.2007 року ( збільшення строку дії договору та встановлення неустойки в розмір 100 % від неналежно сплачених відсотків за користування кредитом та неналежно сплачених винагород, передбачених кредитним договором без згоди поручителів призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, наслідком якого відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України є припинення поруки. При цьому будь-які умови щодо надання поручителем згоди на майбутні зміни умов основного договору (без конкретизації цих змін) без додаткового повідомлення поручителя та без укладання окремої угоди не звільняє сторони основного зобов*язання від обов*язку погодження з поручителем змін, унаслідок яких збільшується обсяг його відповідальності. Такий висновок надано Верховним Судом України в постанові по справі №6-160цс від 05.02.2014 року, який є обов*язковим для застосування судами при розгляді вищезазначених справ.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4, то суд приходить до наступного.

Правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України, якою обґрунтовано позов, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Вищевикладене свідчить про те, що Банком виконано умови кредитного договору належним чином, надавши відповідачу кредит у сумі 23785,43 доларів США. А тому посилання ОСОБА_4 в зустрічній позовній заяві про визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що банк не може видавати кредит у іноземній валюті є безпідставними.

В той же час, із виписки та розрахунку заборгованості, наданого Банком до суду вбачається, що позичальник не належним чином виконував свої кредитні зобов'язання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та у відповідності до вимог ст.ст. 526, 589, 590, 611, 615,1054 ЦК України вважає за можливим стягнути із ОСОБА_4 заборгованість на користь Банку в сумі 9061,12 доларів США, що еквівалентно 224861,81 грн., а саме 1486,06 доларів США, ( тіло кредиту),що еквівалентно 36878,24 грн., 6913,02 долари США ,(заборгованість по відсоткам ), що еквівалентно 171554,31 грн., комісія - 662,04 долари США , що еквівалентно 16429,26 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в

сумі 6548,17 доларів США суд відмовляє, оскільки позовних вимог щодо стягнення пені банк до відповідача не заявляв та належного розрахунку цих сум суду не надав.

А також на підставі положення ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3" Приватбанк" кредитну заборгованість в сумі 9061,12 доларів США, що еквівалентно 224861,81 грн., а саме 1486,06 доларів США, ( тіло кредиту),що еквівалентно 36878,24 грн., 6913,02 долари США ,(заборгованість по відсоткам ), що еквівалентно 171554,31 грн., комісія - 662,04 долари США , що еквівалентно 16429,26 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3" Приватбанк" судовий збір в сумі 3372, 93грн.

В задоволені інших позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_4 відмовити.

В задоволені позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки, укладений 25.06.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_6 В*ячеславом Леонідовичем.

Визнати припиненим договір поруки, укладений 16.04.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_5.

Стягнути із ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судовий збір в сумі по 551 грн. 20 коп. кожному.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в порядку визначеної ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ Ж.П.ПАВЛОВА