27.07.2017 Єдиний унікальний номер 205/726/15-ц
Провадження №2/205/1547/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Романової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 листопада 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (який передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 35/61/06-А, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 59 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 18,5% річних, на строк з 27 листопада 2006 року та до повного погашення кредиту.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, кредитні кошти надав, однак відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, допустивши прострочення виконання кредитних зобов'язань, в наслідок чого за ним станом на 17.11.2014 року загальна сума заборгованості складає 43 640,78 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту 24 791,62 грн.; заборгованість по відсоткам 18 849,16 грн.

Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду та просив стягнути з нього на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 43 640,78 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням суду від 20 квітня 2015 року задоволено позовні вимоги у повному обсязі (а.с.39-41).

16 грудня 2016 року відповідач подав до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення суду (а.с.45-47).

Ухвалою суду від 13 лютого 2017 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с.54).

Представник позивача діючий за довіреністю ОСОБА_2, в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.89).

Відповідач в особі свого представника за договором адвоката ОСОБА_3, судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі та участі відповідача. Позовні вимоги не визнав. Просив відмовити у його задоволенні, у звязку із виконанням зобовязання (а.с.88).

У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання.

Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 27 листопада 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» (який передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 35/61/06-А, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 59 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 18,5 % річних, на строк до 26.11.2009 року (а.с.4-10).

Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши кредит відповідачу.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 17.11.2014 року загальна сума заборгованості відповідача складає 43 640,78 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту 24 791,62 грн.; заборгованість по відсоткам 18 849,16 грн.(а.с.13).

Також, встановлено, що банк в 2009 році звертався до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.48-54).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2009 року (а.с.48-54), із ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 35/61/06-А від 27.11.2006 року, в сумі 29 142,36 грн.

Із наданих звіту про здійснення відрахування та виплати, платіжних доручень та копії постанови ВП №49951747 від 14.03.2016 року, вбачається, що заборгованість за період з листопада 2013 року по грудень 2016 року, заборгованість в загальній сумі 32 156,59 грн. стягнуто із ОСОБА_4 (а.с.73,74-75).

Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання.

Згідно статті 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що станом на 17.11.2014 року по вищевказаному кредитному договору були нараховані відсотки, комісія на загальну суму тіла кредиту 24 791,62 грн., не можуть бути прийняті до уваги, так як відповідачем у повному обсязі сплачено тіло кредиту та нараховані позивачем відсотки за користування згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2009 року, а отже, ним виконано свої зобовязання за кредитним договором належним чином та у повному обсязі, у зв'язку із чим зобовязання за кредитним договором №35/61/06-А від 27.11.2006 року вважаються припиненими.

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, так як у позові відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційнускаргупротягом10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула