РіШЕННЯ іменем україни
05 липня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Глобус» про стягнення коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Глобус» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 27 березня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Глобус» (далі - ПАТ «КБ «Глобус») був укладений договір банківського владу (депозиту) «Класичний (для фізичних осіб) № 113945. Згідно з умовами вказаного договору він розмістив вклад у сумі 150 000 грн, який поповнив 19 вересня 2013 року на суму 35 000 грн, строком до 27 листопада 2014 року з процентною ставкою за вкладом 23 % річних.

05, 12 та 19 грудня 2014 року позивач звертався до ПАТ «КБ «Глобус» із заявами про підвищення банківського ліміту на картковому рахунку № НОМЕР_1 з 2 000 грн до 150 000 грн та виплатити суми депозитного вкладу з каси банку щодня протягом двох робочих днів. У випадку неможливості видати готівкові грошові кошти позивач просив виконати платіжні доручення №№ 1, 2 та 3 від 05, 12 та 19 грудня 2014 року відповідно про переказ грошових коштів третій особі.

Однак банк повернув кошти позивачу в повному обсязі лише 30 грудня 2014 року.

У зв'язку із вищевикладеним позивач просив стягнути з ПАТ «КБ «Глобус» на його користь проценти за користування банківським вкладом за період з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року у розмірі 3 173 грн, три проценти річних за неправомірне користування вкладом за період з 27 листопада 2014 року по 29 грудня 2014 року у розмірі 400 грн 45 коп., пеню за невиконання доручень клієнта на переказ коштів з 06 грудня 2014 року по 29 грудня 2014 року у розмірі 6 855 грн та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Глобус» на користь ОСОБА_6 три проценти річних за неправомірне користування коштами у розмірі 400 грн 45 коп., пеню у розмірі 6 855 грн, а всього 7 255,45 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «Глобус», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що банк умови договору банківського вкладу у повному обсязі не виконав, банківський вклад у строк, визначений договором, не повернув, всупереч положенням ст. 1074 ЦК України обмежив права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходилися на його рахунку, прийняв та не виконав платіжні доручення на безготівковий переказ.

Проте повністю погодитись з висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Судами встановлено, що 27 березня 2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ «КБ «Глобус» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Класичний (для фізичних осіб) № 113945.

Відповідно до умов договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти вкладника в сумі 150 000 грн та зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму вкладу та проценти на суму вкладу на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Банк нараховує проценти за вкладом і зараховує їх на рахунок процентів, виходячи з розрахунку 23,00 % річних. Строк розміщення вкладу складає 610 календарних днів: з 27 березня 2013 року до 27 листопада 2014 року. Дата повернення вкладу 27 листопада 2014 року (а. с. 4).

27 березня 2013 між сторонами у справі було укладено договір на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки ПАТ «КБ «Глобус» (для фізичних осіб), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті - українська гривня для обліку операцій з платіжною карткою ПАТ «КБ «Глобус», здійснює видачу клієнту платіжної картки (додаткових платіжних карток) та виконує розрахунково-касове обслуговування клієнта ПАТ «КБ «Глобус» за дебетово-кредитною схемою (а. с. 46-50).

19 вересня 2013 року ОСОБА_6 поповнив депозит за договором від 27 березня 2013 № 113945 на суму 35 000 грн (а. с. 5).

28 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернувся до відповідача із заявою, яка була зареєстрована відповідальною особою банку за вх. № 106/134, про виплату з каси банку суми депозитного вкладу у зв'язку із закінченням дії договору (а. с. 5).

05, 12 та 19 грудня 2014 року позивач звертався до ПАТ «КБ «Глобус» із заявами про підвищення банківського ліміту на картковому рахунку № НОМЕР_1 з 2 000 грн до 150 000 грн та виплату суми депозитного вкладу з каси банку щодня протягом двох робочих днів. У випадку неможливості видати готівкові грошові кошти позивач просив виконати платіжні доручення №№ 1, 2 та 3 від 05, 12 та 19 грудня 2014 року відповідно про переказ грошових коштів третій особі (а. с. 6, 7, 8).

ОСОБА_6 отримав суму вкладу та відсотки у сумі 115 грн 10 коп. 30 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України установлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунку клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2014 року в справі № 3-80гс14.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до копії виписки за договором від 22 січня 2016 року тіло кредиту у розмірі 185 000 грн 27 листопада 2014 року зараховано на рахунок позивача № НОМЕР_2.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що підлягає застосуванню, встановивши фактичні обставини у справі, дійшли помилкового висновку про застосування положень ст. 625 ЦК України, зважаючи на те, що банк згідно з умовами п. 1.1 договору у день закінчення строку розміщення банківського вкладу перевів належні позивачу кошти на поточний рахунок.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ПАТ «КБ «Глобус» 3 % річних за неправомірне користування грошовими коштами у сумі 400 грн 45 коп. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 336 ЦПК України.

Разом з тим суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 6 855 грн за невиконання платіжних доручень від 05 грудня 2014 року № 1 про переказ 169 000 грн, від 12 грудня 2014 року № 2 про переказ 140 000 грн, від 19 грудня 2014 року № 3 про переказ 140 000 грн з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Згідно з п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 6 855 грн за невиконання платіжних доручень, є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Глобус» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Глобус» про стягнення 3 % річних за неправомірне користування грошовими коштами у сумі 400 грн 45 коп. скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович