У х в а л а

іменем україни

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», про визнання частково недійсним державного акта на право постійного користування землею та витребування земельної ділянки із незаконного володіння, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року та хвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому після уточнення просив визнати частково недійсним державний акт на право постійного користування землею 181,0260 га від 23 грудня 1998 року в частині виділення Державному підприємству «Південна залізниця» (далі - ДП «Південна залізниця») в постійне користування земельної ділянки прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 та витребувати зазначену земельну ділянку із незаконного володіння ПАТ «Українська залізниця».

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в 1998 році керівництво ДП «Південна залізниця» надало в виконавчий комітет Харківської міської ради документи про те, що будинок АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі підприємства, належить до нежитлового фонду та використовується в якості виробничих приміщень.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 25 листопада 1998 року № 1322 ДП «Південна залізниця» було надано в постійне користування земельну ділянку загальною площею 721,3838 га в м. Харкові для експлуатації залізничних шляхів, виробничих, складських, допоміжних, адміністративних будівель та споруд. При цьому в тексті зазначеного рішення конкретно не викладено, що виділена ділянка є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення був оформлений державний акт на право постійного користування землею, в тексті якого також не зазначено, що ділянка є прибудинковою територію будинку в якому він мешкає.

Зазначав, що Харківська міська рада ніколи не приймала рішення про перевід жилого будинку АДРЕСА_1 з житлового приміщення в нежитлове.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із необґрунтованості позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка з 1998 року знаходиться у постійному користуванні ДП «Південна залізниця».

Судом встановлено, що у 1958 році ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було виділено в користування кімнату площею 18 м2 в будинку АДРЕСА_2 до якої згодом було здійснено добудову.

Разом з тим, зазначена добудова у встановленому законом порядку зареєстрована не була.

Згідно даних на спірній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, яка відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів №-011034 від 07 лютого 1977 року, є слюсарною майстернею 1911 року забудови, в якій не передбачена наявність житлового приміщення.

Отже, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 25 листопада 1998 року № 1322 «Про надання Південній залізниці» у користування земельних ділянок» є законним та обґрунтованим, винесеним у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, а тому Південна залізниця є належним користувачем виділеної земельної ділянки.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позву, і апеляційний суд погодився з такою позицією.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
М.В. Демяносов
О.В. Ступак