АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
27 квітня 2017 року м. Чернівці
судді Яремка В.В.
у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівці від 24 березня 2017 року
За наслідками розгляду даної справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівці від 24 березня 2017 року залишено без змін.
Вважаю, що апеляційний суд помилково залишив в силі ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена з порушенням норм процесуального права.
Такий висновок є помилковим.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства.
Зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Відповідно до роз'яснень, які надані у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість розгляду.
Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.
Вважаю, що висновок місцевого суду про те, що розгляд справи за позовом про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно неможливий до розгляду у касаційному порядку іншої цивільної справи про визнання права власності на спадкове майно є помилковим.
Встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 18 травня 2016 року було задоволено вимоги ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, яке також є предметом спору у справі за позовом ОСОБА_1
Зазначене рішення апеляційним судом скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено з підстав предявлення позову до неналежного відповідача. На даний час ОСОБА_2 оскаржує рішення апеляційного суду у касаційному порядку.
Таким чином, розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно по суті завершено, рішення суду апеляційної інстанції, яким у позові про визнання права власності на спадкове майно відмовлено, а тому підстави для зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно відсутні.
Суд першої інстанції також не звернув уваги, що сторони у справі за позовом ОСОБА_1 є відмінними від сторін у попередній справі, як і нетотожним є предмет спору - вимоги про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадкове майно з підстав його спадкування за законом.
Отже, місцевий суд зупинив провадження у справі з порушенням п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України та всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, а суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 303 ЦПК України не усунув допущені місцевим судом порушення.
Суддя В.В. Яремко