Справа № 180/471/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Тананайської Ю.А. , при секретарі Новоселецькій К.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 23.02.2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" (надалі - ТОВ "Автотехнікс Україна") був укладений договір фінансового лізингу № 170573, за умовами якого він мав придбати автомобіль Шкода Фабіа Комбі, вартістю 150 000 гривень. Представник відповідача надала квитанцію на оплату, а сама складала договір, після ознайомлення з договором, він звернув увагу на зазначену вартість 462000 гривень, але вона повідомила, що так необхідно для звітності, а він тільки сплачує 150 000 гривень. На виконання умов вказаного договору, позивачем було внесено на рахунок відповідача платіж у розмірі 46 200 гривень. Вказана сума, як вважав позивач є частковою оплатою транспортного засобу. Однак пізніше виявилось, що сплачені позивачем грошові кошти є адміністративним платежем за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору. Детальніше ознайомившись з даним договором, позивач вважає за необхідне визнати його недійсним, вважаючи його складеним з порушенням чинного законодавства, зокрема Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», оскільки його умови є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, відповідач ввів його в оману щодо предмету і ціни договору. Крім того, вказав що підставою для визнання договору недійсним є і відсутність його нотаріального посвідчення. Наголосив, що згідно умов укладеного договору, при його розірванні позивач не зможе повернути вкладені кошти, що також є порушенням його прав, як споживача. Враховуючи зазначене, просить визнати договір фінансового лізингу № 170573 від 23.02.2017 року недійсним, стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за договором в розмірі 46 200 гривень, судові витрати покласти на відповідача.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ТОВ "Автотехнікс Україна" в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи, у контексті ст. 74 ЦПК України, повідомлений належним чином. Надав письмові пояснення проо невизнання позовних вимог.
На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Так, у судовому засіданні, дослідивши обставини справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини, які регулюються договором фінансового лізингу та нормами ЦК України.
Судом встановлено, що 23.02.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Автотехнікс Україна" був укладений договір фінансового лізингу № 170573 (надалі - договір лізингу), за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу автомобіль Шкода Фабіа Комбі (надалі - ТЗ), обєм двигуна 1,2, привід 4х2, тип КПП механічна, та передати цей ТЗ у користування позивача, який, в свою чергу, зобов'язувався сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Договір лізингу передбачає право позивача набути автомобіль у власність в порядку, передбачену договором та чинним законодавством України. (а.с.10-15).
Відповідач відмовився передавати автомобіль ОСОБА_1 та запронував повернути кошти, але тільки 60%.
Згідно з умовами договору адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.
Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 1 750 дол. США 90 центи (а.с. 16).
За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.
Відповідно до пункту 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.1 ст. 12 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів.
При цьому згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 23 лютого 2017 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг» №1023-XII, положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця.
Тому умови договору фінансового лізингу від 23 лютого 2017 року з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять обмежені права лізингоодержувача як споживача послуг.
Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринківфінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача ТОВ «Автотехнікс Україна» на надання послуг в сфері ринків фінансових послуг відповідно до умов Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 23 лютого 2017 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.
Враховуючи вищевикладене, несправедливі умови договору фінансового лізингу, що характеризуються істотним дисбалансом прав та обов'язків сторін на користь відповідача, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, відсутність доказів отримання відповідачем ліцензії, суд вважає, що позов про визнання недійсним договору підлягає задоволенню.
На підставі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.
Керуючись ст.ст. 10,11,88,212-215,218-226 ЦПК України, суд
ОСОБА_4 ОСОБА_5 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задовольнити.
Визнати договір фінансового лізингу від 23 лютого 2017 року № 170573, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" - недійсним.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення .
Суддя: Ю. А. Тананайська