АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Левенця Б.Б., Усика Г.І.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивачів ОСОБА_1

представник відповідача Плотникова Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року в справі за позовом Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (Національної телекомпанії України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про стягнення компенсації за порушення виключних авторських прав,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Національної телекомпанії України та просила стягнути з відповідача на користь позивачів, але на свій поточний рахунок ДО УААСП (, п/р №532 в АТ «УКРЕКСІМБАНК», МФО 322313) компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 146 160 грн.; стягнути з Національної телекомпанії України до Державного бюджету України штраф у розмірі 14 616 грн., що становить 10% від суми компенсації.

Справа № 761/4008/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5762/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савицького О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з Національної телекомпанії України на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у сумі 24 360 грн., в рівних частках, а саме по 12 180 грн., шляхом перерахування на поточний рахунок ДО УААСП (, п/р 532 у АТ «УКРЕКСІМБАНК», МФО 322313). В решті позов задоволенню не підлягає. Стягнуто з Національної телекомпанії України на користь Державного бюджету України штраф у розмірі 2 436 грн. Стягнуто з Національної телекомпанії України на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що твердження позивача про те, що відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телеканалу «Перший Національний» було здійснено бездоговірне публічне сповіщення музичного твору не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами. Зазначив, що позивач не звертався до відповідача у 14-денний термін з моменту здійснення трансляції передачі зі скаргою чи листом щодо збереження запису трансляції, як доказу публічного сповіщення Твору. Вказав, що Акт від ІНФОРМАЦІЯ_2 не є належним та допустимим доказом по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені виключні майнові авторські права позивачів на твір з текстом «ІНФОРМАЦІЯ_1», враховував тривалість порушення та його обсяг, кількість осіб, права яких порушено, відсутність доказів раніше вчинених відповідачем порушень виключних прав даних позивачів, можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, вважав обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивачів компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у сумі 24 360 грн. в рівних частках, а саме по 12 180 грн. кожній. Враховуючи суму компенсації, суд вважав за можливе стягнути з відповідача до державного бюджету України штраф у сумі 10 % від суми.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтв про право на спадщину зазаконом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями по 1/3 частці майнових авторських прав на твори ОСОБА_6 (а. с. 126-131). Відповідно доУгод на управління майновими правами автора за №№66469-1, 66469-2 від 03.04.2009 та 22.05.2009, позивачі, передали ДП «Українське агентство з авторських та суміжних прав» виключне право на управління своїми майновими правами на твори автора ОСОБА_6 (як і ті, що існують на момент підписання цієї угоди, так і на ті, що будуть зареєстровані ними під час дії даної Угоди) при їх використанні шляхом: публічного виконання творів; публічного показу; публічного сповіщення; відтворення та запису; відтворення і розповсюдження творів образотворчого і декоративно-прикладного мистецтва, а також уповноважили Агентство пред'являти претензії та позови від їх імені та на їхню користь, з метою поновлення порушених прав та стягнення компенсації за порушення майнових прав (а. с. 61-62). Пунктом 3 вищенаведених Угод, позивачі передали Агентству виключне право укладати з юридичними і фізичними особами - користувачами творів (платниками) ліцензійні угоди на використання творів способами, зазначеними в п. 1 цих Угод, і збирати на їх користь належну винагороду.

Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 Національна телекомпанія України, діючи без отримання відповідного дозволу правовласника та, не сплативши авторської винагороди, порушила виключні майнові авторські права позивачів, шляхом здійснення публічного сповіщення творів з текстом «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виконавці: ОСОБА_10 та ОСОБА_13, автор слів - ОСОБА_6, композитор - ОСОБА_11). На підтвердження даної обставини, позивачем до суду надано відеозапис публічного сповіщення та Акт фіксації від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 60, 132).

Зі змісту вказаного Акту фіксації публічного сповіщення творів шляхом передачі в ефір вбачається, що представником Агентства - головним спеціалістом відділу фіксації правопорушень використання об'єктів авторського права управління зборів авторської винагороди ОСОБА_9 зафіксовано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в період ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачем в ефірі належного йому телеканалу «Перший Національний» здійснено публічне сповіщення музичних творів з текстом «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виконавець: ОСОБА_10; виконавець: ОСОБА_13).

Враховуючи вищевикладене, Агенство в інтересах позивачів, звернулося із відповідним позовом до суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок.

Згідно зі ст. 45 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закону) суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 даного Закону передбачено, що суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління.

У пункті "г" частини першої статті 49 Закону № 3792 зазначено, що організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до Угод на управління майновими правами автора за №№66469-1, 66469-2 від 03.04.2009 та 22.05.2009 ОСОБА_3 та ОСОБА_4передали Державній організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» виключне право на управління своїми майновими правами на твори автора ОСОБА_6 (як ті, що існують на момент підписання цієї угоди, так і на ті, що будуть зареєстровані ними під час дії даної Угоди) при їх використанні шляхом: публічного виконання творів; публічного показу; публічного сповіщення; відтворення та запису; відтворення і розповсюдження творів образотворчого і декоративно-прикладного мистецтва, а також уповноважили Агентство пред'являти претензії та позови від їх імені та на їхню користь, з метою поновлення порушених прав та стягнення компенсації за порушення майнових прав, в тому числі на вказаний музичний твір (а. с. 61-62).

Таким чином, Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на підставі договору про управління майновими авторськими правами наділена повноваженнями на управління майновими правами суб'єктів авторського права - позивачів у справі, зокрема щодо спірних музичних творів, та відповідно, правом на звернення з позовом до суду в їх інтересах.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно достатті 440 ЦК Українивідносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбаченостаттею 1 Закону виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Відповідно до приписів статті 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час; публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Таким чином, аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини дає можливість зробити висновок про те, що використанням твору в розумінні статті 441 ЦК України серед іншого, може бути його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі («наживо»), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення). Відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - «наживо») несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

З матеріалів справи вбажається, що представником Агентства - головним спеціалістом відділу фіксації правопорушень використання об'єктів авторського права управління зборів авторської винагороди ОСОБА_9 зафіксовано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в період ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачем в ефірі належного йому телеканалу «Перший Національний» здійснено публічне сповіщення музичних творів з текстом «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виконавець: ОСОБА_10; виконавець: ОСОБА_13).

За змістом статей435,440,441,443 ЦК України, статей 7,15,31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до пункту 3 статті 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановленно, що позивачі по справі своєї згоди на публічне використання вищезгаданого музичного твору відповідачу не надавали. Вказні обставини не заперечував при розгляді справи в суді апеляційної інстанції і представник відповідача.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення компенсації з відповідача правильними, однак не може погодитись із її розміром, враховуючи наступне.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Пунктом «г» ч.1ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбаченихстаттею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» визначено, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, принципи справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення із відповідача компенсації за порушення авторських прав у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожне порушення.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017» від 21.12.2016 № 1801-VIII розмір мінімальної заробітної плати на 2017 рік складає 3 200 грн. (на час ухвалення оскаржуваного рішення 16.01.2017).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру компенсації, а саме стягнути з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (Національної телекомпанії України) на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 32 000грн. (3200 х 10), що разом складає 64 000 грн.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми штрафу за порушення авторських прав позивачів.

Відповідно до положень ч.3 ст. 52 Законусуд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача, який, в свою чергу, передається у встановленому законом порядку до Державного бюджету України.

Разом з тим, матеріали справи містять дані про те, що порушення авторських прав позивачів не носить системний характер, діями відповідача їм не завдано значної шкоди.

На вищезгадані обставини, суд першої інстнації уваги не звернув, у зв'язку з чим безпідставно дійшов висновків про задоволення даної частини позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем в порушення зазначених норм права не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сповіщення музичного твору не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановлено при розгляді справи, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не звертався до відповідача у 14-денний термін з моменту здійснення трансляції передачі зі скаргою чи листом щодо збереження запису трансляції, як доказу публічного сповіщення Твору, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України наявне право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи. Крім того, норма ч. 4 ст. 8 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» не стосується факту сповіщення музичного твору без згоди автора.

Більш того, відповідно до п. 34 Рішення ЄСПЛ у справі «Мантованеллі проти Франції» зазначено, що «Конвенція не встановлює норми про докази як такі. Відтак Суд не може, в принципі, виключати, що докази, отримані з порушенням національного законодавства, можуть бути прийняті до розгляду».

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 309 ЦПК Укрїани рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру щодо стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав та штрафу підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року в частині визначення розміру компенсації за порушення виключних майнових авторських прав змінити, у зв'язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (Національної телекомпанії України) на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у сумі 64 000 грн. в рівних частках, а саме по 32 000 грн., шляхом перерахування на поточний рахунок ДО УААСП (, п/р 532 у АТ «УКРЕКСІМБАНК», МФО 322313).

У задоволенні позову Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (Національної телекомпанії України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про стягнення штрафу відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Б.Б. Левенець

Г.І.Усик