Головуючий суду 1 інстанції - Чернік А.П.
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 417/3691/17
Провадження № 22ц/782/471/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Стахової Н.В.

суддів: Авалян Н.М., Назарової М.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 05 травня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 листопада 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2016 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 32829,16 грн., яка складається з: 1315,25 грн. заборгованість за кредитом, 25424,43 грн. по процентам за користування кредитом, 4050 грн. по пені та комісії за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1539,48 грн. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 05 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення Марківського районного суду Луганської області від 05 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що згідно Умов та правил надання банківських послуг, зокрема п.9.12. передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Після спливу 12 місяців договір був автоматично продовжений на той самий строк до 25.листопада 2012 року, після закінчення строку дії договору відповідач коштами позивача не користувався, що вбачається з розрахунку заборгованості.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції до такого висновку дійшов помилково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 листопада 2010 року між ПАТ комерційний банк Приватбанк, та відповідачем укладений договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з правом банку змінювати кредитний ліміт.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Із матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору відповідач надав згоду на те, що заява позичальника разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, пам'яткою клієнта та тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом, що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

Предметом спору по даній справі, є заборгованість за тілом кредиту, відсотками, пенею та комісією, а також штрафу. яка виникла із договору № б/н від 25 листопада 2010 року.

Згідно положень ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. У відповідності до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості стороні проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як передбачено статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. ст.526,530,610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до 1.1.7.11. Умов та правил надання кредиту договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі Сторін не проінформує іншу Сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Отже сторони в договорі передбачили автоматичне лонгування договору, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем в письмовій формі заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до умов кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна», 55 днів пільгового періоду) строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами.

Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14 цс 14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» із позовом до суду звернулося 23 січня 2017 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

Оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, тому апеляційний суд вважає необхідним з урахуванням даних конкретних обставин по справі застосувати до правовідносин щодо стягнення відсотків за період з 25 листопада 2011 року по 29 листопада 2013 року, які виникли між сторонами, строк позовної давності.

Як вбачається із наданого розрахунку заборгованості, борг за тілом кредиту та відсотками в межах строку позовної давності: з 29 листопада 2013 року по 23 січня 2017 року, ( з врахуванням пільгового періоду 55 днів ), складає 26 392 грн.57 коп. (1315, 25 грн. - борг по тілу кредиту, 25077,32 - борг по відсоткам).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності до уваги не приймаються, оскільки договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14 цс 14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» смт.Марківка Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Як вбачається з матеріалів справи, з 11 червня 2004 року відповідач має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Отже на відповідача розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій із зобов'язань за кредитними договорами у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п.п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання кредиту при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Оскільки штрафи були нараховані станом на 30 листопада 2016 року, отже на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки банком заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

За таких обставин, вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1539,48 грн., пені/комісії у сумі 4050 грн. не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати у відповідності до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з порушенням норм матеріального права та ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26 392 грн.57 коп.).,

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовна заява та апеляційна скарга задоволені частково, тому з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 1286 грн.30 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 05 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 25 листопада 2010 року в сумі 26 392 гривні 57 копійок та судовий збір в сумі 1286 гривень 30 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: