Справа № 219/4026/17
Провадження № 2/219/2784/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Брежнева О.А.

за участю секретаря Котинської А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить визнати незаконним припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України між ПрАТ «ЄНАКІЄВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД» та ОСОБА_1; поновити його на посаді майстра з ремонту устаткування дільниці з ремонту електроустаткуваеея аглодоменного виробництва цеху з ремонту устаткування аглодоменного переділу ПрАТ «ЄМЗ»; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.03.2017 року по день винесення рішення. В обґрунтування предявлених вимог посилається на те, що ОСОБА_1 працевлаштований за безстроковим трудовим договором та працював на посаді майстра з ремонту устаткування дільниці з ремонту електроустаткуваеея аглодоменного виробництва цеху з ремонту устаткування аглодоменного переділу ПрАТ «ЄМЗ» і був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу уповноваженої особи роботодавця № 1026 від 16 березня 2017 року. В березні 2017 року він отримав повідомлення про необхідність терміново зявитись до відділу кадрів ПрАТ «ЄМЗ». 16 березня 2017 року йому було вручено трудову книжку, в якій містився запис про його звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Заробітна плата позивача за січень 2017 року склала 6800 грн., за лютий 2017 року 5400 грн. На день звернення до суду кількість днів вимушеного прогулу складає 28 днів. Оскільки вона не мала бажання звільнятись, то вважає відповідний наказ неправомірним.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, надав на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, у судове засідання не з*явилася, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, надала на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову заперечує, надала письмові заперечення, згідно яких відповідач є суб'єктом господарювання, зареєстрованим відповідно до законодавства України. Звільненню ОСОБА_1 передувало прийняття наказу № 1025 від 15.03.2017 року по персоналу, відповідно до якого кожному зацікавленому у збереженні трудових відносин із ПАТ «Єнакієвський металургійний завод» робітнику було запропоновано до 18:00 16.03.2016 року зявитись за юридичною адресою відповідача із метою оформлення переводу до інших структурних підрозділів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод», що розміщені на підконтрольній Україні території. Одночасно, ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» було повідомлено усіх робітників, що у випадку не прибуття за юридичною адресою до вказаного часу та не вираження у письмовій формі свого бажання щодо продовження трудових відносин, буде вважатися, що із боку таких робітників було надано згоду на розірвання укладеного із ними трудових договорів на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та такі договори будуть розірвано з 16.03.2017 року. Юридичною адресою підприємства є: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Ілліча, буд. 54, блок 4. Виробничі потужності ПрАТ «ЄМЗ» розміщені за адресою: 86429, Донецька область, м. Єнакієве, проспект Металургів, 9. 15.03.2017 року до адміністративної будівлі ПрАТ «ЄМЗ», яка розміщена за адресою: 86429, Донецька область, м. Єнакієве, проспект Металургів, 9, увійшли групи невідомих людей, які назвалися представниками влади так званої «Донецької народної республіки». Вказані особи вимагали сплачувати податки в бюджет так званої «Донецької народної республіки» (передавати частину доходу в «бюджет» так званої «ДНР» та здійснювати діяльність у відповідності до «законодавства ДНР») або передати у їх розпорядження все майно підприємства. Вказані особи проінформували, що в разі невиконання їх вимог до керівництва та працівників підприємства будуть застосовані заходи юридичного та фізичного впливу за «законодавством ДНР». З метою недопущення виникнення загрози життя у співробітників ПрАТ «ЄМЗ», не допущення порушення законодавства України, ПрАТ «ЄМЗ» був змушений штучно обмежити доступ робітників до виробничих потужностей, контроль над якими було втрачено, шляхом переведення таких робітників до інших структурних підрозділів, розміщених на підконтрольній Україні території, або, у випадку не згоди останніх із переведенням, - шляхом застосування крайнього заходу у вигляді звільнення. Приймаючи до уваги втрату контролю за діяльністю підприємства з боку керівництва, відповідачем 15.03.2017 року було видано наказ №1025 по персоналу, відповідно до положень якого кожний зацікавлений у збереженні трудових відносин із ПрАТ «ЄМЗ» працівник до 18:00 години 16.03.2017 року мав з'явитися за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» (Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, 116а) задля оформлення переведення до інших структурних підрозділів ПрАТ «ЄМЗ», розміщених на підконтрольній Україні території. Згідно із п.3 наказу №1025, у випадку не прибуття робітника за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» до 18:00 години 16.03.2017 року та не вираження у письмовій формі бажання про продовження трудових відносин, буде вважатися, що з боку робітника надається згода розірвання укладеного із ним трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України і такий договір буде розірваний з 16.03.2017 року. З огляду на ту обставину, що позивач у вказані в наказі №1025 строки за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» не з'явився, бажання щодо продовження трудових відносин у письмовій формі не виразив, наказом №1026 від 16.03.2017 року позивач була звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Для розрахунку середньої заробітної плати за останні два місяці роботи має бути відома інформація щодо заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні та щодо відпрацьованих робочих днів (годин). Інформація щодо виплат за попередні місяці роботи з боку позивача до матеріалів справи не долучено. З боку відповідача дана інформація також не може бути надана з огляду на втрату первинної документації. З урахуванням викладеного вище та враховуючи мовчазну згоду (конклюдентні дії) позивача на звільнення та відсутність первинних документів, що є єдиною законною та допустимою підставою для нарахування, розрахунку та виплат, підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання припинення трудового договору незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні,а тому просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі за не обґрунтованістю.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів які є в матеріалах справи.

У звязку з неявкою сторін та у відповідності до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з підприємством відповідача по 16.03.2017 року, де працював на посаді майстра з ремонту устаткування дільниці з ремонту електроустаткуваеея аглодоменного виробництва цеху з ремонту устаткування аглодоменного переділу, що підтверджується копією трудової книжки серії АС №482117 (а.с.9-11).

Відповідно до копії наказу №1025 від 15 березня 2017 року (а.с.13) кожний зацікавлений у збереженні трудових відносин із ПРАТ «ЄМЗ» працівник до 18:00 години 16.03.2017 року мав з'явитися за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» (Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, 116а) задля оформлення переведення до інших структурних підрозділів ПрАТ «ЄМЗ», розміщених на підконтрольній Україні території.

Згідно копії наказу №1026 від 16 березня 2017 року (а.с.12) позивач була звільнена з посади економіста відділу планування та моніторингу з 16.03.2017 року за згодою сторін згідно п. 1 ч. 1ст. 36 КЗпП України.

Слід зауважити, що позивач із Наказом №1025 від 15.03.2017 року була ознайомлена належним чином шляхом отримання копії наказу на електронну пошту (персональну та загальну електронну адресу), що позивачем не спростовується.

Окрім зазначеного, матеріалами справи (а.с.30) підтверджується факт розміщення копії наказу №1025 від 15.03.2017 року на прохідних та столових цехів ПрАТ «ЄМЗ». До того ж, інформація щодо змісту наказу №1025 протягом 15.03.2017 року неодноразово доводилася до відома необмеженого кола осіб через внутрішні радіо підприємства, що підтверджується відповідним актом.

Позивач у встановлені наказом №1025 від 15.03.2017 року строки за юридичною адресою відповідача не з'явився, жодним іншим чином зацікавленості у продовженні трудових відносин із відповідачем не виразив.

Відповідно до копії витягу з (а.с.31) кримінального провадження №0000803, 27 березня 2017 року до ЧЧ Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області надійшов лист про те, що 15 березня 2017 року адміністративну будівлю ПрАТ «ЄМЗ» захопили невідомі особи, які представились представниками так званої «Донецької народної республіки», яка розташована за адресою: Донецька область, м. Єнакієве, пр. Металургів, 9. Правова кваліфікація даному злочину досудовим розслідуванням кваліфікована за ч. 1 ст. 341 КК України.

Відповідно до ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тому суд при розгляді даної справи вважає за можливе застосовувати аналогію закону шляхом використання норм цивільного права задля вирішення спору, що існує між позивачем та відповідачем

У цілому, мовчання визнається виявом волі укласти/змінити угоду у випадках, передбачених законодавством. Так, відповідно до ст.205 Цивільного кодексу України, поведінкою особи може виражатися зовнішній вияв волі (волевиявлення) особи. В даному випадку йдеться саме про конклюдентні дії.

Частина 2 цієї статті передбачає можливість укладення/зміни правочину у спрощеній формі. Якщо тільки законом для даного виду правочину не встановлена обов'язкова письмова форма, достатньо може бути і певної поведінки сторін. Це можуть бути дії або бездіяльність окремих осіб (в односторонніх правочинах) або узгоджені дії учасників дво або багатостороннього правочину (так звані «конклюдентні дії»).

Під конклюдентними діями у цивільному праві прийнято розуміти дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір.

З огляду на вказане раніше, приймаючи до уваги ту обставину, що законодавством України допускається прийняття у якості підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентні дії та мовчазна згода, суд вважає за можливе погодитися із висновком, який було зроблено відповідачем, в частині отримання з боку позивача мовчазної згоди (конклюдентних дій) на звільнення останнього з займаної посади через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що було виражене у нез'явленні за юридичною адресою відповідача та у відмові у написанні заяви щодо переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розміщені на підконтрольній території України.

Згідно вимог ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи.

Таким чином суд приходить до висновку, що звільнення позивача є законним, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд зазначає про наступне.

Згідно із положеннями ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач зазначив про те, що у день її звільнення (16.03.2017року) відповідач не здійснив розрахунок із нею, та не передав заповнену відповідно до законодавства України трудову книжку. Відповідачем дані обставини не спростовуються.

Відповідач у якості підстав для невиплати на користь позивача коштів та не видання заповнених трудових книжок зазначає про захоплення виробничих потужностей та розміщених у них первинних документів, штампів та печаток підприємства. За відповідними фактами за повідомленням Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000803 за ч.1 ст.341 КК України.

Задля надання відповідної оцінки ситуації, що склалася у діяльності ПрАТ «ЄМЗ», останній звернувся із відповідним запитом до Торгово-промислової палати України. Висновком ТПП України від 15 травня 2017 року було підтверджено існування форс-мажорних обставин, які роблять неможливим виконання ПрАТ «ЄМЗ» передбачених ст.47 та ст.116 КЗпП України зобов'язань щодо здійснення розрахунку у день звільнення та видачі робітникові заповненої трудової книжки у день звільнення.

Даний висновок Торгово-промислової палати України ґрунтується на тому, що після 15 березня 2017 року (дати фактичного захоплення невстановленими особами виробничих потужностей) відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, та інше, що підлягають до виплати на користь робітників у день звільнення. Одночасно, відповідачем втрачено доступ до трудових книжок робітників, з огляду на що відповідач не має можливості здійснити записи відносно звільнення таких робітників.

15 березня 2017 року трудові книжки працівників відповідача були незаконно, в порушення встановленого законодавством порядку видачі трудових книжок, викрадені невстановленими особами, що підтверджується повідомленням відповідача про кримінальне правопорушення.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Висновком ТПП України від 15 травня 2017 року № 1565/2/21-10,2 було засвідчено настання обставин непереборної сили: з 16 березня 2017 року, а саме актами тероризму на території Донецької області, у тому числі: м. Єнакієве і м. Макіївка, Донецької області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення заявника від відповідальності.

На момент видачі висновку Донецькою торгово-промисловою палатою обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 11 листопада 2015 року у справі №6-2159цс15, згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Таким чином, суд вважає, що відсутність фактичного доступу до трудових книжок працівників відповідача вказує на відсутність вини відповідача та позбавляє його можливості внесення відповідних записів про розірвання трудових договорів, а також видачі їх працівникам у випадку прийняття сторонами трудового договору рішення про їх розірвання з підстав, передбачених трудовим законодавством.

Тому суд приходить до висновку, що трудові права позивача в цій частині відповідачем не порушені (через відсутність вини відповідача), у зв'язку з чим підстави для стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відсутні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд не знаходить підстав для задоволення позову, тому вважає необхідним у задоволенні позову позивача відмовити у повному обсязі на підставі вищевикладеного.

Керуючись ст. ст. 11, 59, 60, 110, 118, 119, 212 -215, 218 ЦПК України, ст. ст. 23, 36, 38, 39, 233, 232 Кодексу законів про працю України, Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, Науково-правовим висновком щодо унеможливлення виконання зобовязань, передбачених ст. ст. 47 і 116 КЗпП України, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) від 15.05.2017 року №1565/2/21-10.2, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

19.06.2017

Суддя О.А.Брежнев