Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до партнерства з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт», ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарової Ольги Петрівни, треті особи: публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо», товариство з обмеженою відповідальністю «Лєон», про визнання недійсним договору відступлення прав за договором іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, до якоїприєдналося партнерство з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт», на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 листопада 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо») на забезпечення зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Лєон» (далі - ТОВ «Лєон») перед ПАТ «Банк Камбіо» за кредитним договором від 15 грудня 2010 року, укладено договір іпотеки належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1.

У подальшому право вимоги за кредитним договором та вказаним договором іпотеки ПАТ «Банк Камбіо» передано партнерству з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт» (далі - ПзОВ «Інланд Транзіт») на підставі договору застави майнових прав та відступлення права вимоги, предметом якого були майнові права за договором інвестиційного вкладу від 17 червня 2008 року.

Згідно з п. 4.1 договору застави від 12 вересня 2014 року банк звернув стягнення на предмет застави та здійснив договірне списання грошових коштів у сумах: 354 768,88 євро та 1 249 915,88 доларів США з рахунку ПзОВ «Інланд Транзіт» і направив на погашення заборгованості ТОВ «Лєон» за кредитом.

Таким чином, у силу п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України ПзОВ «Інланд Транзіт» набуло право кредитора за генеральною кредитною угодою та права іпотекодержателя і заставодержателя за договорами забезпечення кредитних зобов'язань.

10 грудня 2014 року право вимоги ПзОВ «Інланд Транзіт» за договором іпотеки від 18 листопада 2011 року було передано ОСОБА_4 на підставі нотаріального договору відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. за реєстровим № 498.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, що набуло законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності ОСОБА_4 на вищезазначену спірну квартиру.

Позивач зазначав про недотримання при передачі 12 вересня 2014 року від ПАТ «Банк Камбіо» до ПзОВ «Інланд Транзіт» прав вимоги за договором іпотеки від 18 листопада 2011 року, положень ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» щодо нотаріального оформлення цього договору, в силу положень ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 220 ЦПК України свідчить про нікчемність договору та відсутність наслідків у вигляді переходу прав іпотекодержателя від ПАТ «Банк Камбіо» до ПзОВ «Iнланд Транзіт». Отже, є недійсним наступний договір від 10 грудня 2014 року про відступлення прав від ПзОВ «Iнланд Транзіт» до ОСОБА_4

Посилаючись на наведені вище обставини, ОСОБА_3 просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір відступлення прав за договором іпотеки, укладений 10 грудня 2014 року між Партнерством з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою Ольгою Петрівною, зареєстрований у реєстрі за № 498.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 грудня 2014 року індексний № 17887913, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П..

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ПзОВ «Інланд Транзіт», яке приєдналося до касаційної скарги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції шляхом виключення із мотивувальної частини рішення посилання на ст. 513, ч. 1 ст. 220 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про іпотеку» про нотаріальне посвідчення правочину про заміну кредитора (іпотекодержателя) у зобов'язанні за договором іпотеки від 18 листопада 2011 року, що свідчить про його нікчемність.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є стороною оспорюваного договору відступлення прав за договором іпотеки від 10 грудня 2014 року і закон не вимагає його згоди як боржника та іпотекодавця на заміну кредитора та іпотекодержателя у зобов'язанні.

Такі висновки районного суду є правильними, відповідають вимогам закону, а поданим доказам суд надав належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, дійшов висновку про те, що договір відступлення прав за договором іпотеки, укладений 10 грудня 2014 року між ПзОВ «Інланд Транзіт» і ОСОБА_4, а також рішення приватного нотаріуса державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не відповідають вимогам законодавства, порушують права та інтереси власника майна ОСОБА_3 Суд зазначив, що оскільки у встановленому законом порядку ПзОВ «Інланд Транзіт» не набуло право іпотекодержателя, оскільки договір про відступлення права вимоги був нотаріально не посвідчений, то і не могло передати такі права ОСОБА_4

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Судом установлено, що 18 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Камбіо» на забезпечення зобов'язань ТОВ «Лєон» перед ПАТ «Банк Камбіо» за генеральною кредитною угодою та кредитними договорами від 15 грудня 2010 рок укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку належної позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 3420.

11 вересня 2014 між ПАТ «Банк Камбіо» та ПзОВ «Інланд Транзіт» було укладено договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти), предметом якого було забезпечення зобов'язань ТОВ «Лєон» перед ПАТ «Банк Камбіо» за кредитними договорами від 15 грудня 2010 року шляхом передачі у заставу ПзОВ «Інланд Транзіт» майнових прав та відступлення прав вимоги грошових коштів у розмірі 354 768,88 євро згідно з договором інвестиційного вкладу та 1 249 915 доларів США за договором інвестиційного вкладу від 17 червня 2008 року.

Відповідно до листа ПАТ «Банк Камбіо» від 12 вересня 2014 року, адресованого ТОВ «Лєон» та ПзОВ «Інланд Транзіт», 12 вересня 2014 року у зв'язку з порушенням умов кредитного договору позичальником, банком здійснено договірне списання грошових коштів у сумі 354 768,88 євро, що еквівалентно 458 645,29 доларів США, у рахунок погашення заборгованості позичальника перед банком. Цим листом банк також повідомив ПзОВ «Інланд Транзіт» про набуття останнім прав кредитора за кредитним договором у сумі 458 645,29 доларів США, прав іпотекодержателя та заставодержателя за договорами забезпечення кредитних зобов'язань.

10 грудня 2014 року між ПзОВ «Інланд Транзіт» та ОСОБА_4 укладено договір відступлення прав за договором іпотеки від 18 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. за реєстровим № 498.

У подальшому, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за зазначеним договором іпотеки від 18 листопада 2011 року шляхом визнання права власності ОСОБА_4 на вищезазначену спірну квартиру як іпотекодержателя.

Вказані обставини підтверджуються копіями генеральної кредитної угоди та кредитних договорів від 15 грудня 2010 року, договору іпотеки від 18 листопада 2011 року, копіями договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11 вересня 2014 року, договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 10 грудня 2014 року, копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією листа ПАТ «Банк Камбіо» від 12 вересня 2014 року та копією вищезазначеного судового рішення.

15 грудня 2010 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Лєон» укладено генеральну кредитну угоду № 600/02-2010, відповідно до п. 1.1 якої загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за кредитами, наданими у межах даної угоди, не повинен перевищувати 1 400 тис. доларів США. Строк дії угоди - до 14 грудня 2015 року.

Пунктом 4.1 договорів застави від 11 вересня 2014 року встановлено, що у разі невиконання зобов'язань ТОВ «Лєон» за генеральною кредитною угодою, банк має право задовольнити свої вимоги до ТОВ «Лєон» шляхом списання грошових коштів із рахунків ПзОВ «Інланд Транзіт».

12 вересня 2014 року банк звернув стягнення на предмети застави, здійснив договірне списання грошових коштів у розмірі 354 768,88 євро і 1 249 915,98 доларів США з рахунків ПзОВ «Інланд Транзіт» і направив їх на погашення заборгованості ТОВ «Лєон» за кредитом.

Листом від 12 вересня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» повідомив ПзОВ «Інланд Транзіт» про те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України ПзОВ «Інланд Транзіт» набуло права кредитора за генеральною кредитною угодою та права іпотекодержателя і заставодержателя за договорами забезпечення кредитних зобов'язань.

Отже, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України відбулась заміна кредитора в зобов'язанні за кредитним договором - ПАТ «Банк Камбіо» був замінений на ПзОВ «Інланд Транзіт».

Тобто, ПзОВ «Інланд Транзіт» набуло права кредитора за генеральною кредитною угодою від 15 жовтня 2010 року № 600/02-2010 на суму 1 708 561,27 доларів США, а також права іпотекодержателя за договором іпотеки від 16 грудня 2010 року та іпотечним договором від 18 листопада 2011 року.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника його поручителем, майновим поручителем, третьою особою чи наступним іпотекодержателем. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до моменту такого переходу. Відбувається лише заміна особи, на користь якої боржник повинен виконати зобов'язання, сутність зобов'язання запишається незмінною.

У разі виконання обов'язку боржника поручителем або майновим поручителем (заставодавцем) законодавством не вимагається укладення нотаріально посвідченого договору відступлення прав за договором іпотеки для переходу прав іпотекодержателя до цих осіб.

Апеляційним судом не враховано наведених норм матеріального права та фактичних обставин справи, які судом першої інстанції були вірно встановлені, і помилково зазначено, що ПАТ «Банк Камбіо» уступило ПзОВ «Інланд Транзіт» право вимоги, а договір відступлення прав на іпотеку нерухомого майна не було нотаріально посвідчено і, таким чином, цей договір є нікчемним, оскільки був перехід права вимоги не відступленням, а внаслідок виконання боржником умов договору і набуття прав кредитора.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про заставу», до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом із правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, ПзОВ «Інланд Транзіт», як заставодавець, який виконав обов'язок боржника, набув прав кредитора і іпотекодержателя як майновий поручитель (заставодавець), який виконав обов'язок боржника, а тому мав право передавати ці права ОСОБА_4 і укладати договір відступлення права вимоги від 10 грудня 2014 року і договір відступлення прав за договором іпотеки від 10 грудня 2014 року.

ОСОБА_4, набувши права іпотекодержателя за іпотечним договором від 18 листопада 2011 pоку, використав своє право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, в силу ч. 2 ст. 223 ЦПК України не дозволяється оспорювати в іншому процесі вже встановлені судом факти і правовідносини.

Проте, апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішенням суду, що набрало законної сили, вже звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі оспореного у цій справі договору відступлення прав вимоги від 10 грудня 2014 року.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом помилково скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Посилання у касаційній скарзі про необхідність зміни рішення районного суду безпідставне, оскільки помилкове зазначення районним судом про нікчемність договору відступлення прав вимоги від ПАТ «Банк Камбіо» до ПзОВ «Інланд Транзіт», якого в дійсності не було, не вплинуло на правильне і справедливе вирішення судом спору (ч. 2 ст. 337 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, до якої приєдналося партнерство з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт», задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року скасувати.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик