Провадження № 2/752/462/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 липня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з останнього на його користь відшкодування матеріальної шкоди 51 743 гривень 56 коп. та судовий збір у розмірі 517 гривень 43 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 10 листопада 2010 року приблизно о 17 год. 20 хв. Водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Hyundai» державний номерний знак НОМЕР_1 на автомобільній дорозі мала захисна дамба «Осокорки-Проців» не витримав безпечної швидкості , не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив наїзд на металеву огорожу та автомобіль «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2, який стояв, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

На момент вчинення ДТП, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Volkswagen» був зареєстрований за ОСОБА_3 Особливі відмітки в зазначеному Свідоцтві містили відомості про те, що даний автомобіль наданий ОСОБА_3 на підставі довіреності Органом соціального забезпечення без права продажу, дарування і передачі управління іншій особі, як гуманітарна допомога.

Автомобіль «Volkswagen» був наданий ОСОБА_3, як інваліду 1 групи, в користування Головним управлінням праці та соціального захисту населення (м. Київ, вул. Комарова, 7). Зазначений автомобіль був доставлений до України в якості гуманітарної допомоги від ОСОБА_4 в дар Головному управлінню соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації з метою виділення його інваліду ОСОБА_3

Відповідно до протоколу засідання Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 07.09.2006 року даний автомобіль був визнаний гуманітарною допомогою.

Згідно з наказом Головного Управління соціального захисту населення №397 від 19.09.2006р. автомобіль «Volkswagen» був прийнятий в дар для виділення в користування ОСОБА_3 і переданий йому відповідно до накладної №148.

У зв'язку з вчиненням ДТП, у лютому 2011 року, ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, у якому просив відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП та пов'язані з цим витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 7 лютого 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 51 743 грн. 56 коп. на відшкодування майнової шкоди, 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2013 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення апеляційного суду м. Києва від 07.02.2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2013 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито, у на підставі ч. 6 ст. 205 ЦПК України.

Законом України №426-19 від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни», було внесено зміни до частини другої і третьої статті 11-1 Закону України "Про гуманітарну допомогу" та викладено в такій редакції:

"Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через органи соціального захисту населення, за бажанням членів їхніх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або у разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль, визначений у частині другій цієї статті, такий автомобіль повертається органам соціального захисту населення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

У зв'язку з приведенням нормативно-правових актів у відповідність із вказаним Законом, Постановою КМУ №803 від 07.10.2015 року, було внесені зміни до пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, і викладено абзац 7 п. 41 в наступній редакції, а саме: "Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через головне управління соціального захисту населення, за бажанням членів їх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням Мінсоцполітики.

У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або в разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль такий автомобіль повертається головному управлінню соціального захисту населення.".

Відповідно до ч.3 ст. 11-1 ЗУ «Про гуманітарну допомогу», абзацу сьомого п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 №999, у зв'язку зі зверненням членів сімей інвалідів, Наказом Міністерства соціальної політики №1151 від 26.11.2015 року «Про передачу легкових автомобілів, визнаних гуманітарною допомогою» наказано, зокрема, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) передати у власність членам сімей померлих інвалідів, які були забезпечені легковими автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, а саме : автомобіль «Volkswagen», ідентифікаційний номер НОМЕР_3, передати у власність ОСОБА_1

Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) видана довідка №051-47831-005-2 від 23.12.2015 року про перереєстрацію транспортного засобу, а саме видана ОСОБА_1 (позивачу) для перереєстрації у власність транспортного засобу.

24.12.2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач вважає, оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, пошкодженого автомобіля видано йому лише 24 грудня 2015 року, отже і право на звернення до суду починається з 25 грудня 2015 року.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2010 р. відповідач був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і притягнутий до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн..

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 4 зазначеної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, винність ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню.

В порядку виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ 2799043 від 12.03.2010 р. укладеним між Страхової компанії «Брокбізнес» з ОСОБА_2, а також згідно листа СК «Брокбізнес» від 04.01.2011 р. № ЦВ 25240/У Голова правління ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3 про те, що виплата страхового відшкодування буде здійснена в строки, передбачені законодавством в розмірі 2.990,53 грн. (копія листа додається).

Зазначений розмір страхового відшкодування було розраховано враховуючи ринкову вартість ТЗ до ДТП, зобов'язуючу пропозицію та франшизу.

Так, відповідно до дослідження проведеного незалежною експертною компанією ТОВ Експертно-асистуюча компанія «Довіра» та складеного Звіту № 3960, вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна в ДТП транспортного засобу «Фольцваген Пассат» д/н НОМЕР_2 станом на 23.11.2010 р. складає 54 734,09 грн., ринкова вартість даного автомобіля 49 490,53 грн.

Позивач вважає, що в порядку відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню з відповідача на його користь сума, що становить різницю між розміром завданого збитку та сумою виплаченого страхового відшкодуванням, яка дорівнює 51 743, 56 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позовна заява подана зі спливом трирічного строку позовної давності, та даний спір вже розглядався у судах різних інстанцій з 2010 по 2013 р. та постановлено ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2013 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2013 р.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2013 р. апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особи Головне управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито у зв'язку із смертю ОСОБА_3, який помер 26 липня 2012 року, оскільки право на користування виділеним автомобілем було нерозривно пов'язано з особою померлого ОСОБА_3, а тому це право не входить до складу його спадщини, його сину ОСОБА_1, та враховуючи порядок набуття у власність транспортного засобу, визнаного гуманітарною допомогою після смерті інваліда, який передбачає можливості успадкування, ОСОБА_1, ОСОБА_2 не перебував у договірних відносинах з ОСОБА_3 та те, за його життя не було присуджено моральної шкоди, що спірні правовідносини не допускаються правонаступництва. Дана ухвала набрала законної сили 05.06.2013 року.

Крім того, зазначили про те, що цивільна -правова відповідальність автомобіля «Хюндай»д.н.з. НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», однак позивач не звертався ні у досудовому порядку, ні у судому порядку окремо.

Представник третьої особи - Страхової компанії «Брокбізнес»в судове засідання не з'явився, про місце і час був повідомлений судом належним чином.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 10.11.2010 р. приблизно о 17 год. 20 хв. біля малої захисної дамби «Осокорки-Проців» відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фальцваген» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Хюндай»д.н. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також встановлено, що автомобіль «Фольцваген» був наданий ОСОБА_3, як інваліду 1 групи, в користування Головним Управлінням праці та соціального захисту населення (м. Київ, вул. Комарова, 7). Зазначений автомобіль був доставлений до України в якості гуманітарної допомоги від ОСОБА_4 в дар Головному Управлінню соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації з метою виділення його інваліду ОСОБА_3

Відповідно до протоколу засідання Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 07.09.2006 р. автомобіль «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 був визнаний гуманітарною допомогою.

Згідно з наказом Головного Управління соціального захисту населення № 397 від 19.09.2006 р. автомобіль «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 був прийнятий в дар для виділення в користування ОСОБА_3 і переданий йому відповідно до накладної № 148.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди ( том 1 а.с. 12).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Головне Управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено ( том 1 а.с. 16-20).

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 07.02.2012 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 51 743 грн. 56 коп. на відшкодування майнової шкоди, 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решті позовних вимог відмовлено ( 1 том а.с. 21-25).

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2013 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.02.2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції ( 1 том а.с. 122-126).

26 липня 2012 року помер ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2013 року Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито на підставі ч.6 ст. 205 ЦПК України (том 1 а.с. 84-85).

Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вищевказані рішення мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Ухвалою Голосіївського районного суду м Києва від 27.06.2016 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 12417/16-54 від 18.01.2017 року, вартість матеріальних збитків, заподіяних власнику транспортного засобу марки «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, що сталася 10.11.2010 року, складала 23 574,73 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату ДТП 10.11.2010 року, 1$=7,910700 грн., відповідно становить - 2 980,0 $, окремо на дату на дату дорожньо- транспортної пригоди, тобто станом на 10.11.2010 рок, та окремо на дату проведення експертизи, а саме, на дату проведення огляду 27.09.2016 р., складає 52 096,37 грн.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог, посилається на те, що Законом України №426-19 від 14 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни», було внесено зміни до частини другої і третьої статті 11-1 Закону України "Про гуманітарну допомогу" та викладено в такій редакції:

«Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через органи соціального захисту населення, за бажанням членів їхніх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або у разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль, визначений у частині другій цієї статті, такий автомобіль повертається органам соціального захисту населення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

У зв'язку з приведенням нормативно-правових актів у відповідність із вказаним Законом, Постановою КМУ №803 від 07.10.2015 року, було внесені зміни до пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999, і викладено абзац 7 п. 41 в наступній редакції, а саме: "Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина-інвалід були забезпечені через головне управління соціального захисту населення, за бажанням членів їх сімей, спадкоємців передається їм у власність безоплатно за рішенням Мінсоцполітики.

У разі відсутності членів сім'ї, спадкоємців або в разі небажання членів сім'ї, спадкоємців отримати автомобіль такий автомобіль повертається головному управлінню соціального захисту населення.".

Відповідно до ч.3 ст. 11-1 ЗУ «Про гуманітарну допомогу», абзацу сьомого п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 №999, у зв'язку зі зверненням членів сімей інвалідів, Наказом Міністерства соціальної політики №1151 від 26.11.2015 року «Про передачу легкових автомобілів, визнаних гуманітарною допомогою» наказано, зокрема, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) передати у власність членам сімей померлих інвалідів, які були забезпечені легковими автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, а саме: автомобіль «Volkswagen», ідентифікаційний номер НОМЕР_3, передано у власність ОСОБА_1

24.12.2015 року Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) видана довідка №051-47831-005-2 від 23.12.2015 року про перереєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 для перереєстрації у власність транспортного засобу (том 1 а.с. 38).

24.12.2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( том 1 а.с. 11).

Позивач ОСОБА_1 вважає, що має право на відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП 10.11.2010 р. автомобілю VW Passat д.н.з. НОМЕР_2, який був наданий його батьку ОСОБА_3 у тимчасове користування Органом соціального забезпечення інвалідів без права продажу дарування та передачі в управління іншій особі, оскільки він є власником даного автомобіля з 24.12.2015р. згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в якому є особлива відмітка «свідоцтво на спадщину ААС506801».

Положеннями Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218).

Згідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця.

Згідно ст. 1236 ЦК України, зміст заповіту складають розпорядження заповідача відносно його майна, майнових прав та обов'язків.

Статтями 1247 та 1248 ЦК України встановлена письмова нотаріальна форма заповіту.

Главою 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, видачу свідоцтва та його державну реєстрацію.

Так, у відповідності до ст. 1230 ЦК України:

1.До спадкоємця переходить право на Відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях.

2.До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв'язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов'язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.

3.До спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

У відповідності зі ст. 1230 ЦК України та вставлено ухвалою Апеляційного суду м.Києва у справі № 22-ц/796/7930/2013 від 05.06.2013р., яка набрала законної сили, у ОСОБА_2 не було договірних відносин з ОСОБА_3 за його життя.

Не входять до складу спадщини згідно ст. 1219 ЦК України права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Право на користування виділеним автомобілем було нерозривно пов'язано з особою померлого ОСОБА_3, а тому це право не входить до складу його спадщини.

Зокрема, в абзаці 7 пункту 41 Порядку передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж десять років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умов сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Враховуючи, що станом на час дорожньо-транспортної пригоди, позивач не був власником транспортного засобу, що зазнав пошкоджень 10.11.2010 року, а тому ОСОБА_1 не є належним позивачем у даній цивільній справі.

У зв'язку вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача його користь матеріального відшкодування, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 10.11.2010 року, задоволенню не підлягають, оскільки не доведено його права на звернення до суду з зазначеними позовними вимогами до відповідача.

Враховуючи наведене, та, керуючись ст.ст. 979, 983 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 223 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя