АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Левенця Б.Б.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в якому просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 399- 051/07Р від 15.11.2007 року у розмірі 31 438,29 дол. США та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 15.11.2007 року було укладено Кредитний Договір № 399-051 /07Р, відповідно до якого, з метою своєчасної оплати вартості автомобіля, позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 17 286 доларів США, на строк до 15.11.2012 року зі сплатою 11,99 % річних.

Також позивач зазначив, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3, 15.11.2007 року було укладено Договір застави № 399-051/07Р, згідно з яким було передано в заставу транспортний засіб, а саме: марка «CHERY», модель A21 ELARA 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 15.11.2007 року було укладено Договір поруки № 399-051/07Р, за умовами якого Поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п. 1.1. Договору поруки).

Справа № 760/14496/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7263/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, а відповідач належним чином не виконує умови Кредитного договору та має заборгованість перед позивачем станом на 03.06.2015 року у розмірі 31 438,29 доларів США. Яка складається із заборгованості по: кредиту, в тому числі простроченого - 10 287,63 дол. США, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 12 925,47 дол. США, відсоткам за користування кредитом, в тому числі прострочених - 3 764,36 дол. США, пені за несвоєчасне погашення відсотків - 4 460,83 дол. США.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 399-051/07Р від 15.11.2007 року у розмірі 28 800,45 дол. США та судові витрати в рівних частинах у розмірі З 347,06 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, через свого представника, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції незаконно стягнув заборгованість з неї, солідарно з боржником, оскільки, на її думку, судом Не було враховано положень ст.559 ЦК України, стосовно того, що порука припиняється, якщо кредитор не пред'явив вимогу до поручителя протягом шести місяців.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності не з'явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 15.11.2007 року було укладено Кредитний договір № 399-051/07Р, відповідно до якого, з метою Своєчасної оплати вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 612 від 10.11.2007 року, позивач надав відповідачу кредит На загальну суму 17 286 доларів США. у строк до 15.11.2012 року зі сплатою 11,99 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3, 15.11.2007 року було укладено Договір застави № 399- 051/07Р, згідно з яким було передано в заставу транспортний засіб, а саме: марка «CHERY», модель А21 ELARA, 2007 року випуску, колір чорний, тип легковий седан, шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 15.11.2007 року було укладено Договір поруки № 399-051/07Р, за умовами якого Поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п.1.1. Договору поруки).

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № 399-051/07Р від 15.11.2007 перед відповідачем виконав в повному обсязі та надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в розмірі 17 286 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Встановлено, що у передбачені строки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому утворилась заборгованість у розмірі 31 438,29 дол. США.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зменшив розмір пені, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, та виходив з того, що банк виконав свої обов'язки перед боржником належним чином, а відповідачі в свою чергу не виконують взятих на себе зобов'язань, у результаті чого виникла заявлена заборгованість.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно До ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення Справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; Чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції правильно визначився з виниклими правовідносинами сторін, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та в межах заявлених вимог і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з правильним застосуванням норм матеріального законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно стягнув заборгованість солідарно з обох боржників, не врахувавши, що відповідно до положень ст.559 ЦК України, порука була припинена, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не Пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Апелянт посилається на наведену норму права та вважає, що порука була припинена, оскільки банк не звернувся до поручителя протягом шести місяців, встановлених наведеною нормою права.

Проте, доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку, сторонами в Договорі поруки був встановлений строк її закінчення.

Так, відповідно до п.4.1. договору поруки № 399-051/07Р від 15.11.2007 року АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 погодили, що даний договір Набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 15 листопада 2015 року (а.с.29).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до поручителя ОСОБА_1 з вимогою про виконання порушеного зобов'язання 25 червня 2015 року (а.с.9) та пред'явив позов до суду, в тому числі і до неї, 03 серпня 2015 року (а.с. 1-50).

Таким чином, банк пред'явив свої вимоги до поручителя до закінчення строку дії договору поруки № 399-051/07Р від 15.11.2007 року, а тому доводи апелянта є безпідставними.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Також, під час апеляційного розгляду представник апелянта подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Проте, перевіривши її доводи, вивчивши матеріали справи та отримавши пояснення представника апелянта, колегія суддів прийшла до висновку, що заява не можна бути прийнята до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При цьому йдеться про винесення рішення судом першої інстанції, оскільки саме ухваленням ним свого рішення закінчується судовий розгляд спору (ч.3 ст.208 ЦПК України).

Згідно з правовим висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року по справі № 6-101 цс 12, встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Звернувшись з заявою про застосування строку позовної давності під час апеляційного перегляду справи, представник апелянта вважав, що заява повинна бути прийнята до уваги оскільки не він, ні його довіритель не були присутні в судовому засіданні під час судового розгляду. При цьому він пояснив, що йому було відомо про час та місце розгляду справи по суті однак у зв'язку з тим, що він був зайнятий іншими справами, то він не зміг з'явитись до суду.

Враховуючи данні пояснення колегія суддів прийшла до висновку, що представник апелянта зловживає своїми правами представника, не з'явившись у судове засідання без поважних на то причин, а тому колегія суддів не бачить підстав для того щоб відступити від правової позиції Верховного Суду України та застосувати строк позовної давності під час апеляційного перегляду справи.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, в частині його оскарження, є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді