Справа №487/4154/16-ц 13.07.2017 13.07.2017 13.07.2017
Провадження №22-ц/784/1611/17
Категорія 5 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представника відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 червня 2017 року, ухваленого за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5,

ОСОБА_8

про визнання права власності,

у с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що з 15 червня 2001 року вона проживала однією сімєю з ОСОБА_9, з яким зареєструвала шлюб 7 березня 2003 року. 3 квітня 2009 року ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири № 38 по проспекту Леніна (нині Центральному) , 24-А в м. Миколаєві, в якій вони разом проживали. З заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця звернулись вона, як дружина померлого, та відповідачі діти померлого.

Посилаючись на те, що за життя чоловіка вона за свої кошти проводила ремонт вищезазначеної квартири, а також витрачала свої особисті кошти на лікування чоловіка, оскільки останній хворів, а відповідачі квартирою не цікавляться, позивачка з посиланням на положення ст. ст. 391, 392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на квартиру № 38 по проспекту Центральному, 24-А в м. Миколаєві.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на ті ж самі обставини, які стали підставою для звернення до суду, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 з 15 червня 2001 року проживали однією сімєю. Шлюб між ними було зареєстровано 7 березня 2003 року.

3 квітня 2009 року ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири № 38 по проспекту Леніна (нині Центральному), 24-А в м. Миколаєві, яка належала останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 травня 1997 року. З заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця звернулись ОСОБА_3, як дружина померлого, та ОСОБА_5 та ОСОБА_5 діти померлого.

Свідоцтво про право власності на спірну квартиру сторони не отримали.

Звертаючись до суду, позивачка підставою для визнання за нею права власності на спірну частину квартири зазначала , що вона за свої кошти проводила ремонт вищезазначеної квартири, а також витрачала свої особисті кошти на лікування чоловіка, а тому вважала, що набула право власності на цю квартиру.

В той же час, підстави набуття права власності передбачені главою 24 ЦК України .

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 березня 2013 року , у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_5 про визнання права спільної власності на квартиру та визнання права на частину вищезазначеної квартири відмовлено ( а.с.138-140).

Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_5 про збільшення її частки у праві спільної сумісної власності в спірній квартирі відмовлено ( а.с. 141-144).

Набуття права власності за рішенням суду, відповідно до ст. 392 ЦК України може мати місце лише у двох випадках: якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, або, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Право позивачки на оформлення права на частку у спадщині, як спадкоємиці першої черги, в нотаріальному порядку не втрачено, а право власності на всю квартиру, як зазначається у позові у ОСОБА_3 ніколи не виникало.

За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для захисту прав позивачки в обраний нею спосіб є помилковими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_10