УХВАЛА

22 червня 2017 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2,про забезпечення позову

встановив:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Академіка Тарле, 18, к. 2, кв. 134, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 № 3437 від 29.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5; скасувати рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 14.06.2017 року, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право власності ОСОБА_4 на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Академіка Тарле, 18, к. 2, кв. 134.

19.06.2017 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі.

Через канцелярію суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, заборонити відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради здійснювати реєстрацію місця проживання фізичних осіб у квартирі за адресою: м. Херсон, вул. Академіка Тарле, 18, к. 2, кв. 134, оскільки на теперішній час існує загроза передачі вказаного майна та реєстрації місця проживання третім особам, а тому невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу правомірності набуття відповідачами права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру № 134, яка розташована за адресою: м. Херсон, вул. Академіка Тарле, 18, к. 2, що належало ОСОБА_6 і на даний час відчужено іншим особам, а також існує вірогідність того, що до прийняття рішення у справі квартира буде відчужена, тому спосіб забезпечення позову, який просить застосувати позивач є співмірним із заявленими позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,152,153 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву позивача ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4.

Заборонити відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради здійснювати реєстрацію місця проживання фізичних осіб у квартирі за адресою: м. Херсон, вул. Академіка Тарле, 18, к. 2, кв. 134.

Копію ухвали направити відповідачу по справі для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: В.В. Прохоренко