Справа 206/57/17
Провадження 2/206/402/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"10" травня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

04 січня 2017 року від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» до Самарського районного суду м. Дніпропетровська поштою надійшла зазначена позовна заява.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 02.04.2007 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір № DNXRFB15090998 відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 1499 гривень з виплатою процентної за користування кредитом у розмірі 5,04 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

Дотепер відповідач свої обовязки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 25.11.2016р. в сумі 25810,83 гривень та судові витрати (а.с.1-3).

Представник позивача в позовній заяві просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі з підстав викладених у позові, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Суд, розглянувши доводи представника позивача викладені у позові, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини.

Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Суд встановив, що 02.04.2007 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір № DNXRFB15090998, який оформлений заявою позичальника та відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 1499 гривень з виплатою процентної за користування кредитом у розмірі 5,04% на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5).

На підставі цієї заяви, 02.04.2007 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку "Універсальна" № 208869, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.5 з обороту).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

У відповідності до умов договору погашення заборгованість здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією.(а.с.6-9).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рах. № 3111, МФО № 305299) заборгованість у розмірі 38525 (тридцять вісім тисяч пятсот двадцять пять) гривень 19 (девятнадцять) копійок за кредитним договором № DNXRFB15090998 від 02.04.2007 року. Стягнуто з ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рах. № 0001, МФО № 305299) судові витрати у розмірі 385 (триста вісімдесят пять) гривень 25(двадцять пять) копійок (а.с.3).

З цього рішення вбачається, що з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість, що утворилася станом на 25.01.2014 року в сумі 38525,19 грн., яка складається з : 1266,46 грн. заборгованість за кредитом; 11882,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 224,85 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 22567,922840,56 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1810,72 грн. штраф (процентна складова).

Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто підписував кредитний договір, а також отримував кредитну картку, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови.

Наразі кредитний договір відповідачем не оскаржується, судовим порядком останній не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони повязані взаємними правами та обовязками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобовязання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України.

Проте суд не приймає до уваги розрахунок позивача, яким не враховано вже стягнуті суми за рішенням суду від 11 квітня 2014 року (а.с.4).

Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитом 16688,82(нараховані)-11882,60(стягнуті за рішенням суду) = 4806,22грн.

Разом з тим, банком нараховано пеню в розмірі 44450,61грн., що багатократно перевищує розмір заборгованості по кредиту.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи розмір збитків, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 1200,00.

Також, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 500,00грн. та 1205,28 грн. в якості штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг за неналежне виконання зобовязання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені.

Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України.

У звязку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1544,00 грн.

При цьому як розяснено судам у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини 3 статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі, якому він був сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 526, 610, 611, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 169, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н.) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за письмовим договором (заявою) № DNXRFB15090998 від 02.04.2007 року, яка утворилася станом на 25.11.2016 року в розмірі 6006,22грн. і складається із: 4806,22 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1200,00грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1544,00 грн., а загалом 7550 (сім тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн. 22 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідачем - у разі відмови в перегляді заочного рішення.

Суддя А.О. Сухоруков