Справа № 146/738/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" вересня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

6 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

Позов обґрунтований наступним.

В серпні 1998 року позивач купила за дві тисячі гривень у ОСОБА_4 житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1.

Сторони домовилися, що після отримання коштів, ОСОБА_4 підготує всі необхідні документи для оформлення договору купівлі-продажу і тоді вони укладуть договір в нотаріальному порядку. Однак, в послідуючому ОСОБА_4 сильно захворіла і її донька забрала її до себе у м.Львів, де ОСОБА_4 проживала та лікувалася; до с.Комаргорода ОСОБА_4 уже не поверталася і ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Позивач зазначає, що після придбання будинку, а саме з 1998 року вона вселилася в будинок і почала проживати в ньому, провела всі необхідні ремонтні роботи та привела в порядок домогосподарство; в даному житловому будинку ОСОБА_2 проживає по даний час, увесь час відкрито та вільно володіє вказаним житловим будинком та сплачує земельний податок за присадибну ділянку як член даного колгоспного двору, про що свідчить довідка Комаргородської сільської ради № 778 від 24 травня 2017 року, а також можуть підтвердити свідки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та попросив їх задовольнити. Пояснив, що будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 придбала в серпні 1998 року за дві тисячі гривень у ОСОБА_4-матері ОСОБА_3, однак договір купівлі-продажу не оформляли, оскільки гроші позивач віддала частинами.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Представник Комаргородської сільської ради в судове засідання не з?явився, однак голова сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу слухати и у відсутності представника сільської ради, з позовними вимогами згідні.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяви відповідачів у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 121 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у їх прийнятті.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані із порушенням порядку, встановленого законом.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи ( ст. 64 ч. 1 ЦПК України ).

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що спірним нерухомим майном є житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

Відповідно до рішення Комаргородської сільської ради № 18 3 сесії 7 скликання від 10 грудня 2015 року, вул.. Піонерську перейменовано на вул.. Миру (а.с.11).

Як вбачається із копії технічного паспорту на даний будинок, свідоцтва на право приватної власності на домоволодіння, будинок зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.5-6, 7-8).

Згідно довідки виконкому Комаргородської сільської ради, ОСОБА_2 являється членом колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована і проживає за вказаною адресою з серпня 1998 року по даний час; вільно та відкрито володіє вказаним житловим будинком, увесь цей період сплачувала земельний податок за присадибну ділянку. Даний будинок був нею придбаний у ОСОБА_4, але не оформляла договір купівлі-продажу (а.с.9).

Згідно виписки з по господарської книги № 1 Комаргородської сільської ради за 1996-2000 роки, АДРЕСА_1, головою двору вказано ОСОБА_4, а потім ОСОБА_2 (а.с.10).

В домовій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у АДРЕСА_1 25 серпня 1978 року прописано ОСОБА_2 (а.с.12-14).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Згідно відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 9 червня 2017 року на запит суду від 6 червня 2017 року, спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заведена (а.с.18).

Згідно відповіді в.о.завідувача Шостої львівської державної нотаріальної контори на запит суду, спадкова справа після померлої 7 травня 2007 року ОСОБА_4 заведена на підставі заяви доньки померлої ОСОБА_3, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири у м.Львові, земельної ділянки, розташованої на території Колмаргородської сільської ради, грошового вкладу у відділенні ТВБВ ОБ (а.с.35-64).

Згідно відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 9 червня 2017 року на запит суду від 6 червня 2017 року, спадкова справа після померлої 7 травня 2007 року ОСОБА_4 не заведена (а.с.99).

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не був укладеним належним чином відповідно до норм законодавства, ОСОБА_2 не може ніяким іншим чином захистити своє право на даний житловий будинок, відповідач ОСОБА_3, як спадкоємець майна померлої ОСОБА_4 на даний житловий будинок не претендує, як на спадкове майно, що залишилося після смерті своєї матері, суд вважає, що позивач ОСОБА_2 набула право власності на вказаний будинок на підставі ст. 344 ЦК України.

Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачами визнано позовні вимоги ОСОБА_2, визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява ОСОБА_2 підлягає до задоволення..

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однак, враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 8 вересня 2017 року.

Суддя: О. В. Пилипчук