Провадження 2/235/1443/17
Справа №235/2927/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі : головуючого судді Хмельової С.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 7 м. Покровськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Покровськ,

ВСТАНОВИВ:

До Красноарійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Покровськ. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він знаходився у трудових відносинах з відповідачем по справі з 17.10.1994 року. Працював гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 23.05. 2016 року, був звільнений за ст. 40 п.2 КЗпП України з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, стаж роботи складає 28 років 08 місяців 23 дні.

В умовах впливу шкідливих факторів пропрацював 26 років 09 місяців 25 днів, про вказано в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання 21.03.2017 року.

За час роботи в шкідливих умовах набув два професійних захворювання:

-хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ступенів). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст., легка ступінь зниження слуху за кваліфікац ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

-хронічна радикулопатія ліворуч L5, S1 в ст.. затихаючого загострення, з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим компонентом.

Супутній діагноз - гіпертонічна хвороба II ст.., ступінь 3. ризик З, СН ост. 1 10Х.

Професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України та впливом шкідливих факторів - пил, фізичне навантаження, вимушена робоча поза, несприятливий клімат. Пил переважно фіброгенний дії 95,4 кг/м3(ГДК 10мг/м3), локальна вібрація 113,2 дБ при нормі 112 дБ; мікроклімат: температураповітря 23,2 С протягом 100% часу зміни, V руху повітря 3,3 м/сек., відносна вологість повітря 81%; важкість праці динамічна робота за участю мязів нижніх кінцівок і тулубу 182,1 Вт - (норма 90 Вт), що зафіксовано в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.03.2017 року.

У відповідності з висновками МСЕК від 07.06.2017 року при первинному огляді позивачу було встановлено по сукупності 60 % втрати професійної працездатності з 19.05.2017 року до 01.07.2019 року, і визнано інвалідом третьої групи за профзахворюванням.

Перебуваючи на обстеженні у клініці профзахворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМНУ» м. Києва з 19.08.2016 року по 05.09.2016 з діагнозом хронічний бронхіт П ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ступенів). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст., легка ступінь зниження слуху за кваліфікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5; хронічна радикулопатія ліворуч L5, L1 в ст. затихаючого загострення, з помірними статико- динамічними порушеннями і больовим компонентом.

Внаслідок втрати 60% професійної працездатності позивачу встановлено 3 групу інвалідності, що свідчить про необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення нормальних життєвих звязків.

Наслідками професійних захворювань стали: частий кашель, який не приносить полегшення; приступи недостачі повітря; під час приступів навіть незначні рухи викликають пекучі болі; швидка втомлюваність, задуха, яка посилюється при фізичному навантаженні, постійна фізична біль, біль в попереку що віддає в ліву ногу оніміння в ній, що спричиняє і моральні страждання.

Фізичний біль носить постійний характер. Позивач став роздратованим, не може реалізувати свій звичний уклад життя, порушився сон. Більше того, він почуває себе неповноцінною людиною, тому що обмежений у виконанні роботи в певних умовах, а міг би ще прцювати, в більшій мірі забезпечувати свої потреби та потреби своєї сімї, що також є причиною його моральних страждань та хвилювань. У позивача зявилася забдуха, зявилися здавлюючі, пекучі болі за грудною кліткою, в мене порушено функцію опори та ходьби, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах.

З часом здоровя не покращується.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 96000 гривень та просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь.

Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі за участю його представника(а.с.25).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В запереченнях зазначила, що в якості підстав для стягнення моральної шкоди позивачем зазначено той факт, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 21.03.2017 року позивачу встановлено професійне захворювання та пов'язаними з цим моральними стражданнями, а також той факт, що згідно довідки МСЕК від 07.06.2017року йому встановлено ступінь втрати працездатності у сукупності - 60% з 19.05.2017 року по 01.07.2019 року, 3 група інвалідності.

Згідно п. 19 акту форми П-4 від 21.03.2017 року ОСОБА_3 на момент розслідування не працює в шкідливих умовах, виявити осіб що порушили законодавство України з охорони праці, які призвели до даного профзахворювання, не має можливості. Даний випадок професійного захворювання узятий до обліку ДП «ВК «Краснолиманська» на підставі п. 63, п. 98 «Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (постанова Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. № 1232).

Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було розяснено під розпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки,

Як зазначено в р. 9.4 Довідці умов праці робітника ДП «ВК «Краснолиманська»: « .. работая на ГП «Краснолиманская» ОСОБА_3 был обеспечен спецодеждой, спецобувью, средствами индивидуальной и коллективной защиты, санитарно- бытовыми помещениями....». Претензій від позивача до умов праці на ДП «ВК «Краснолиманська» за період праці не було.

Згідно інформаційній довідці від 25.04.2016 р. № 362/02.1 чітко визначено, що позивач ще працював на ОП «Шахта «Димитрова» з 14.01.1987- 21.04.1987 р. Запиленість повітря робочої зони становила від 100- 200мг/мЗ, ступінь шума 85-90 дБА ( непостійній). Згідно п. 1.2 наказу МОЗ України № 614 від 13.12.2004 року та відповідно до Методичних рекомендацій щодо визначення санітарних характеристик основних робочих професій вугільних шахт» більшість робот виконуваних ГРОЗ відносяться до середнього та важкого ступеня тяжкості. Праця небезпечна та напружена.

З 06.09.1989 - 25.09.1994р. працював на ОП «Шахта «Стаханова» ДП Красноармійсьвугілля» в якості ГРОЗ. Запиленість повітря робочої зони становила від 100-200мг/мЗ, ступінь шума 85-90 дБА ( непостійній). Згідно п. 1.2 наказу МОЗ України № 614 від 13.12.2004 року та відповідно до Методичних рекомендацій щодо визначення санітарних характеристик основних робочих професій вугільних шахт» більшість робот виконуваних ГРОЗ відносяться до середнього та важкого ступеня тяжкості. Праця небезпечна та напружена, згідно гігієнічної класифікації праці, затвердженої наказом МОЗ України № 428 від 08.04.2014, робота відноситься до 3 класу 3-4ступеня шкідливих і важких умов праці.

З 23.09.1913 по 30.09.2014 року працював на ТОВ «Краснолиманське». Запиленість повітря робочої зони фіброгенної дії становила 121,6 мг/мЗ(ПДК 10 мг/мЗ). Згідно наказу МОЗ України № 428 від 08.04.2014 року та відповідно до Методичних рекомендацій щодо визначення санітарних характеристик основних робочих професій вугільних шахт категорія важкості праці для гірника очисного забою відноситься до 3 ступеня шкідливих та важких умов праці.

З 17.10.1994 року - 17.09.2013р, та з 04.10.2014- 13.03.2016 р. працював на ДП «ВК «Краснолиманська» в якості ГРОЗ шахти. Згідно атестаційної карти умов праці № 1 від 28.11.2013 року - запиленість повітря робочої зони фіброгенної дії становила 95,4 мг/мЗ (при ПДК - 10 мг/мЗ). Праця позивача по гігієнічним умовам праці відносилася до 3 класу 3 ступеня шкідливих умов праці, а це згідно ГІГІЄНІЧНІЙ КЛАСИФІКАЦІЇ ПРАЦІ, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.04.2014 року № 428, це, як правило, відноситься до легкого та середнього ступенів важкості (з втратою професійної працездатності в період трудової діяльності). Всі медогляди позивач проходив без зауважень зі сторони лікарів, що підтверджує довідка -виписка від 01.07.2016 року( без №).

За весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан здоров'я і позивача не було зафіксовано.

На думку відповідача відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.

Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану постраждалого. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 60% по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди.

Виходячи з доданої до позовної заяви довідки МСЕК від 07.06.2017 р. у позивача встановлено 3 групу інвалідності з 19.05.2017 року по 01.07.2019 року. Таким чином інвалідність є робочою, та може бути відновлена при належному мед. лікуванні.

Однак відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди Позивачем суду не надано.

Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить 96000,00 гривень відповідно.

Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Покровськ, до судового засідання не зявився, суду надали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що просять суд розглядати справу за їх відсутності та винести рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 працював у ДП «ВК «Краснолиманська» з 17.10.1994 року. Працював гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 23.05. 2016 року, був звільнений за ст. 40 п.2 КЗпП України з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя (а.с.6-9).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 07.06.2017 року № 0049260 ОСОБА_3 встановлено 3 (третю) групу інвалідності, огляд проведено первинно. Ступінь втрати працездатності складає за сукупністю 60%, потребує медикаментозне та санаторне лікування (а.с.11).

Відповідно до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 07.06.2017р. № 0869009 ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності з 19.05.2017р по 01.07.2019р., профзахворювання, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах (а.с.11).

Згідно повідомлення про професійне захворювання за формою П-3 від 09.09.2016 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: хронічний бронхіт П ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ступенів). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст., легка ступінь зниження слуху за кваліфікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5; хронічна радикулопатія ліворуч L5, L1 в ст. затихаючого загострення, з помірними статико- динамічними порушеннями і больовим компонентом. Захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.12).

Відповідно до виписки із амбулаторної карти позивач періодично проходив амбулаторне лікування (а.с.13).

Найменування факторів виробничого середовища та трудового процесу, що спричинили професійне захворювання: фізичне навантаження, пил, шум.

Дата встановлення остаточного діагнозу 07.09.2016р. Діагноз встановлено Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН» (а.с.15).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, від 21.03.2017 року, за формою П-4, ОСОБА_3 має хронічне професійне захворювання: хронічний бронхіт П ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ступенів). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст., легка ступінь зниження слуху за кваліфікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5; хронічна радикулопатія ліворуч L5, L1 в ст. затихаючого загострення, з помірними статико- динамічними порушеннями і больовим компонентом. Захворювання професійні, встановлені вперше. Висновок про наявність шкідливих умов праці: за гігієнічною оцінкою умови й характер праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливих та важких умов праці. Професійне захворювання виникло у звязку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України обумовлених впливом шкідливого фактору важкість праці, пил переважно фібро генної дії, виробничий шум.

Причина професійного захворювання: є пил, переважно фіброгенної дії-95,4 кг/м3(ГДК 10мг/м3); локальна вібрація 113,2 дБ при нормі 112 дБ; мікроклімат: мікроклімат: І повітря 23,2 С протягом 100% часу зміни, V руху повітря 3,3 м/сек., відносна вологість повітря 81%; важкість праці динамічна робота за участю мязів нижніх кінцівок і тулубу 182,1 Вт - (норма 90 Вт), що зафіксовано в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.03.2017 року (а.с.21-23).

Правовідносини сторін регулюються статтею 237-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані з отримання професійного захворювання позивача, оскільки це є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоровя потрібен певний час та грошові кошти.

Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоровя позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач надмірна і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 38000 гривень 00 копійок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600,00 грн.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 640,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України, ст. ст.60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Покровськ, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, у якості відшкодування моральної шкоди 38000 ( тридцять вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь держави судовий збір 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

В судовому засіданні 11 липня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст виготовлено протягом пяти днів.

Суддя