АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4463/16-ц Головуючий у першій
Провадження 22-ц/774/1286/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар - Кислиця І.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3;

позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа служба в справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа служба в справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з ОСОБА_2 він перебував в зареєстрованому шлюбі з 2003 року, який на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу було розірвано 14.03.2012 року .

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з відповідачкою, на його утримання він сплачує аліменти.

ОСОБА_2 повністю ізолювала дитину він нього та спілкування з ним, ОСОБА_4 має бажання бачитися зі своєю дитиною, спілкуватися з ним та приймати участь в його вихованні.

Вказав у своїй заяві, що для спілкування в домашніх умовах він має у власності двокімнатну квартиру. У звязку з чим, просить суд зобовязати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з його сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та встановити дні, по яким він буде забирати сина до себе додому, для спілкування в домашніх умовах: кожну другу та четверту суботу та неділю місяця з 09 год. суботи до 17 год. неділі, без присутності матері дитини.

Спільний відпочинок: на період літніх канікул син проводить з батьком три неділі поспіль, також просив суд зобовязати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод щодо необмеженого спілкування з сином особисто, засобами мобільного, поштового, електронного та іншого звязку, у день побачення із сином має право його забирати додому із школи особисто.

01.03.2017 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд зобовязати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2; також просив визначити наступні способи його участі в спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6, місце та час спілкування: зобовязати відповідача надати йому можливість вільного спілкування із сином: по телефону, поштового та/або електронного звязку через інтернет- необмежено, незалежно від місця перебування; В період перебування на території України - кожну другу та четверту суботу і неділю місяця з 09.00 години суботи до 17.00 годин неділі до нього додому, у домашніх умовах, за місцем моєї реєстрації та проживання, за адресою м. Кривий Ріг, мікрорайон СонячнийАДРЕСА_1, без присутності матері дитини. Спільний відпочинок щорічно спільно відпочивати з сином в період літніх канікул не менше 21 календарних днів поспіль. При цьому у день його побачення з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 він має право забирати його з дому та школи особисто.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_4 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_4 в спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6:

- кожну другу та четверту суботу і неділю місяця з 09.00 години суботи до 17.00 годин неділі за місцем проживання дитини, без присутності матері з правом взяття дитини до помешкання батька;

- визначено період спільного відпочинку ОСОБА_4 із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у літній період до 15 днів для оздоровлення малолітнього ОСОБА_6 без присутності матері;

- вирішено батькам нести відповідальність за життя та здоровя дитини, не настроювати його один проти одного, дотримуватись графіку дитини та рекомендацій лікарів.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що позивачем не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач перешкоджає спілкуванню сина з батьком,.

Зауважує, що позивач сам не проявляє ініціативи у розвитку та у вихованні сина, а позовні вимоги обумовлені майновими інтересами, а не піклуванням про дитину.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Судом встановлено, що 13 вересня 2003 року відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції міста ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, актовий запис № 712. ( а.с.3)

В сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_2 30 липня 2006 року народився син ОСОБА_6. ( а.с.4)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14.03.2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ( а.с.9)

Висновком органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у місті ради щодо участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено, що малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, має житлову реєстрацію разом з матірю за адресою: АДРЕСА_2. Але мати та дитина не мешкають за цією адресою з 2012 року, зі слів бабусі мати та дитина мешкають в Російській Федерації, батько дитини ОСОБА_4 надав нотаріальну довіреність, щодо постійного місця проживання дитини в Росії. Батько ОСОБА_4 зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3 умови для проживання задовільні, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, за станом здоровя не має протипоказань щодо спілкування з дитиною, сплачує кошти на користь ОСОБА_2 для утримання малолітнього сина ОСОБА_6. ( а.с.76)

ОСОБА_8 обстеження житлово-побутових умов від 31.10.2016 року спеціалістами служби у справах дітей Виконкому Саксаганської районної у місті ради за адресою проживання ОСОБА_4: м. Кривий Ріг, мкр. Сонячний, 13/38, висновком встановлено, що для довготривалого комфортного проживання, гармонійного розвитку малолітньої дитини, хлопчика 10 років, створено належні умови, батько у спілкуванні відкритий, спокійний, сина любить, сумує за ним. ( а.с.95)

Також судом встановлено, що малолітній ОСОБА_6 навчається в 4а класі в період з 01.08.2013 року по теперішній час в Сімферопольській академічній гімназії. ( а.с.65,68)

ОСОБА_8 до Довідки характеристики ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_9 мешкає в м. Сімферополь вул. Єнисейська, 22/60 з жовтня 2014 року. ( а.с.66)

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з факту створення перешкод відповідачем позивачу у спілкуванні з дитиною й наявності у звязку з цим підстав для встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини з урахуванням її інтересів, віку, психоемоційного стану, поведінки батьків, шляхом визначення періодичних побачень та в день її народження у присутності матері дитини з обовязковим дотриманням режиму дня дитини.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

ОСОБА_8 до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Між сторонами виник спір щодо участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з матірю ОСОБА_2

Частиною 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-Ш зі змінами та доповненнями передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Висновком органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у місті ради щодо участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено, що малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, має житлову реєстрацію разом з матірю за адресою: АДРЕСА_2. Але мати та дитина не мешкають за цією адресою з 2012 року, зі слів бабусі мати та дитина мешкають в Російській Федерації, батько дитини ОСОБА_4 надав нотаріальну довіреність, щодо постійного місця проживання дитини в Росії. Батько ОСОБА_4 зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3 умови для проживання задовільні, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, за станом здоровя не має протипоказань щодо спілкування з дитиною, сплачує кошти на користь ОСОБА_2 для утримання малолітнього сина ОСОБА_6. ( а.с.76)

ОСОБА_8 обстеження житлово-побутових умов від 31.10.2016 року спеціалістами служби у справах дітей Виконкому Саксаганської районної у місті ради за адресою проживання ОСОБА_4: м. Кривий Ріг, мкр. Сонячний, 13/38, висновком встановлено, що для довготривалого комфортного проживання, гармонійного розвитку малолітньої дитини, хлопчика 10 років, створено належні умови, батько у спілкуванні відкритий, спокійний, сина любить, сумує за ним. ( а.с.95)

Як вбачається з матеріалів справи й не заперечується сторонами, між позивачем та відповідачем склалися стосунки, які позбавляють можливості відповідача регулярно спілкуватись з дитиною, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною та крім того, дитина проживає з матірю на окупованій території.

В ч.1 ст. 159 Сімейного кодексу України зазначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

З аналізу норм ст.ст. 158, 159 Сімейного кодексу України вбачається, що рішення ради опіки та піклування з цього питання є обовязковим, як і обовязковим є дотримання порядку щодо участі у вихованні дитини, який визначено цими статтями.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та визначення способу участі останнього у вихованні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши можливість ОСОБА_4 побачень з дитиною кожної другої та четвертої суботи і неділі місяця з 09.00 години суботи до 17.00 годин неділі за місцем проживання дитини, без присутності матері з правом взяття дитини до помешкання батька та визначено період спільного відпочинку ОСОБА_4 із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у літній період до 15 днів для оздоровлення малолітнього ОСОБА_6 без присутності матері.

В даному випадку, визначення способу участі позивача у вихованні дитини та встановлення судом першої інстанції часу на побачення з останнім сторонами не оспорено, тому колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частиині.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач перешкоджає спілкуванню сина з батьком, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки наявність даного спору, який розглядався в судовому порядку, свідчить про те, що між сторонами у справі виник і існує спір щодо участі у вихованні малолітньої дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач сам не проявляє ініціативи у розвитку та у вихованні сина не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, малолітній ОСОБА_6 на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території, що створює труднощі для відповідача у спілкуванні з дитиною.

Крім того слід зауважити, що судом першої інстанції, з урахуванням інтересів малолітньої дитини, не задоволено позовні вимоги позивача в частині визначення місця спілкування з сином за місцем проживання ОСОБА_4, оскільки малолітній ОСОБА_6 на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території і перетинання лінії зіткнення може становити небезпеку для дитини.

Також не можуть бути підставою для скасування законного рішення доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги позивача обумовлені майновими інтересами, а не піклуванням про дитину, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, відповідач не надала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач з метою отримання права власності на ? частину квартири, що належить відповідачці, надаватиме їй дозвіл на виїзд разом із дитиною до Російської Федерації еолнгією суддів не прийсаються до уваги, оскільки вказані доводи, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача існує заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови позивачу в задоволенні позову, оскільки наявність заборгованості по аліментам не має правового значення при вирішенні існуючого спору між сторонами про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,307,309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: