Справа № 146/691/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" червня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні спадковим майном,-

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить зобов?язати ОСОБА_4 надати їй-Любінській ОСОБА_5 та працівнику КП «Могилів-Подільське МБТІ» вільний доступ до будинку № 26 з надвірними будівлями по вул.. Чайковського в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області шляхом передачі ключів від вхідних дверей та не чинити ОСОБА_3 будь-яких перешкод у користуванні спадковим майном-будинком № 26 з надвірними будівлями по вул.. Чайковського в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.

Позивач у справі є донькою ОСОБА_6, яка померла 19 жовтня 2016 року.

За життя мати позивача проживала у власному будинку № 26 з надвірними будівлями по вул.. Чайковського в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, який отримала в спадщину 15 лютого 1999 року після смерті своєї матері ОСОБА_7

На випадок своєї смерті мати позивача 30 серпня 2016 року нотаріально посвідчила заповіт, яким житловий будинок № 26 з надвірними будівлями по вул.. Чайковського в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області заповіла позивачу.

ОСОБА_3 зазначає, що на даний час після смерті матері пройшло більше шести місяців, однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у неї відсутній технічний паспорт на будинок.

В зв?язку з цим позивач звернулася до КП «Могилів-Подільське МБТІ» із заявою про виготовлення технічного паспорту на будинок, однак ОСОБА_4, яка є невісткою матері позивача, двічі не допустила працівника КП до будинку, не даючи таким чином позивачу можливості виготовити технічний паспорт на спадковий будинок, отримати свідоцтво про право на спадщину та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили позов задовольнити, пояснюючи наступне.

Згідно заповіту від 30 серпня 2016 року, ОСОБА_6 житловий будинок № 26 в смт Вапнярка заповіла ОСОБА_3

ОСОБА_4-невістка ОСОБА_6, яка зареєстрована у даному будинку і проживала в будинку зі своїми дітьми і покійним чоловіком-сином ОСОБА_6, в даний час втратила право користування житловим приміщенням, як член сім?ї ОСОБА_6

ОСОБА_3 надала суду копію квитанцію про оплату КП «Могилів-Подільське МБТІ» технічного паспорту на будинок. Працівник МБТІ двічі приходила до будинку, однак відповідач чинить перешкоди у доступі до будинку, таким чином перешкоджає позивачу в користуванні спадковим майном.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, заперечила проти задоволення позову, пояснюючи, що ніяких перешкод працівнику МБТІ у доступі до будинку відповідач не чинила, в даному будинку вона проживає разом з дітьми з дозволу ОСОБА_6 та з відповідною пропискою.

Так, 26 квітня 2017 року ОСОБА_4 перебувала на роботі та не мала змоги відлучитися з роботи, а 17 травня 2017 року до 11 години перебувала дома, а потім пішла до школи на батьківські збори.

Окрім того відповідач пояснила, що не може передати ключі від будинку позивачу, оскільки в даному будинку знаходяться її особисті речі, речі її дітей тощо.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно положень ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_6 (а.с.7).

Згідно довідки Вапнярської селищної ради № 21 від 11 січня 2017 року, після смерті ОСОБА_6, померлої 19 жовтня 2016 року, залишилося спадкове майно, що складається із, зокрема, житлового будинку по вул.. Чайковського, 26 в смт Вапнярка Томашпільського району; спадкоємцем залишилася донька ОСОБА_3, яка фактично спадщину прийняла на протязі шести місяців після смерті спадкодавця (а.с.10).

Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копіями свідоцтв про народження та одруження позивача (а.с.5).

Як вбачається із копії заповіту від 30 серпня 2016 року, ОСОБА_6 належний їй житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований в смт Вапнярка по вул.. Чайковського, 26, заповіла своїй дочці ОСОБА_3 (а.с.6).

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно визначається, як право на власність.

Відповідно до ст.. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сімї.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб.

Згідно положень ст.. 391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. (Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя.Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням).

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі припинення сімейних відносин з власником колишні члени його сім'ї не позбавляються права користування житловим приміщенням. Водночас за відсутності у власника та колишніх членів сім'ї домовленості про безоплатне користування житлом останні мають вносити квартирну плату і оплачувати комунальні послуги на тих же засадах, що і наймач (ч. 3 ст. 162 ЖК). Очевидно, що на таких осіб законом не покладається обов'язок сплачувати ці суми повністю: конкретний обсяг зобов'язання щодо розрахунків за квартирну плату та комунальні послуги визначається за угодою між колишніми членами сім'ї та власником житла.

Доцільно підкреслити, що вибуття певної особи зі складу сім'ї власника житла із збереженням за нею права на користування житлом і появою обов'язку сплачувати зазначені платежі не перетворює її на наймача житла, адже відносини найму ґрунтуються на договорі, а права колишніх членів сім'ї - на законі.

Отже, ОСОБА_4, як член сімї ОСОБА_6, була вселена до будинку останньої, тобтоє бувшим членом сімї власника житлового будинку ОСОБА_6

Відповідачем підтверджено та не оспорюється позивачем, що ОСОБА_4 в спірному будинку проживає уже тривалий час, проживає з дозволу власника будинку і з відповідною реєстрацією.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем майна ОСОБА_6, зокрема, житлового будинку № 26 по вул.. Чайковського в смт Вапнярка за заповітом, що підтверджується довідкою Вапнярської селищної ради, відповідно, для належного прийняття спадщини позивачу необхідно виготовити технічний паспорт на вказаний будинок, а тому позовні вимоги в частині надання позивачу та працівнику МБТІ вільного доступу до будинку для огляду його з метою виготовлення технічної документації на будинок підлягають до задоволення.

Враховуючи, що ОСОБА_4 тривалий час проживає у спірному будинку, за місцем проживання, відповідно, зберігає особисті речі, майно тощо, тому з метою не порушення особистих та майнових інтересів відповідача суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині передачі ключів від вхідних дверей будинку.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимогах ОСОБА_3

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем ОСОБА_3 було оплачено позовну заяву судовим збором в розмірі 640-00 гривень (а.с.1), а також 5120-00 гривень за послуги адвоката (а.с.22).

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 13, 41, 47, 55, 92, 129 Конституції України, ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст..ст. 317, 319, 321, 328, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 15, 16, 27, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 64, 150, 156, 158 ЖК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спадковим майном задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 надати ОСОБА_3 та працівнику КП «Могилів-Подільське МБТІ» вільний доступ в будинок № 26 з надвірними будівлями по вул. Чайковського в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області для його огляду з метою виготовлення технічної документації на вказаний будинок, а саме технічного паспорта.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текс рішення виготовлено 4 липня 2017 року.

Суддя: ОСОБА_8