У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Динько Г.А., державний нотаріус Другої хмельницької державної нотаріальної контори Кушал Д.В., про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 червня 2001 року було складено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_6 заповідав все своє майно своїй дочці ОСОБА_3

Про існування даного заповіту позивач дізналась лише у 2013 році та 10 лютого 2014 року ознайомилась із змістом заповіту, який на думку позивача, є недійсним, оскільки в ньому є виправлення, заповіт посвідчений у відсутності нотаріуса та з порушенням порядку внесення до реєстру, у ньому відсутній рукописний запис щодо написання прізвища, імені та по-батькові заповідача, заповіт підписано не ОСОБА_6

На момент смерті відповідач не проживала постійно із спадкодавцем, не подавала заяви про прийняття спадщини за заповітом, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину.

Натомість догляд за батьком здійснювала позивач, яка проживала з ним та поховала його після смерті.

Позивач просила поновити їй строк позовної давності на оскарження заповіту від 27 червня 2001 року, визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2013 року, визнати за нею право власності на 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 24 квітня 2017 року рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судом установлено, що 27 червня 2001 року ОСОБА_6 склав на ім'я ОСОБА_3 заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Динько Г.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2266.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_6 був власником 1/8 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В свою чергу, власником 3/4 частини вказаного домоволодіння є ОСОБА_2 та решта 1/8 частини - ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Відповідно до довідки виконкому Ярмолинецької селищної ради № 1883 від травня 2013 року, на день смерті ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані разом з спадкодавцем ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

06 червня 2006 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу Динько Г.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6

24 травня 2013 року державним нотаріусом Другої хмельницької державної нотаріальної контори Кушал Д.В. було видано ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщина або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійне проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права особи, яка звертається до суду.

Виходячи зі змісту вказаних норм права, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Обставину дійсного (реального) порушення відповідачем суб'єктивного права позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області Динько Г.А., державний нотаріус Другої хмельницької державної нотаріальної контори Кушал Д.В., про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на майно.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов