Провадження № 2/522/2660/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 р. м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи на боці відповідача- Звєрєва ОСОБА_4, ОСОБА_5 Дімітрія Володимировича про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Позивач в листопад 2011р. звернулась до суду із вказаною позовною заявою у якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між її чоловіком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 06.10.2009.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на час придбання спірної квартири та укладення оскаржуваного правочину вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2, а відтак квартира АДРЕСА_2 є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому зазначала, що своєї згоди на вчинення оскаржуваного правочину не надавала.

Як вбачається з матеріалів справи, позов ОСОБА_6 надійшов до суду в листопаді 2011р., та за яким 12.10.2012р. проголошено рішення суду (головуючий суддя Шенцева О.П.) яким позов було задоволено . 22.04.2015р. ухвалою суду виправлено описку в тексті рішення, за яким зазначено що це заочне рішення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.03.2016р. ухвалу суду від 22.04.2015р. скасовано та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про виправлення описки.

Проте ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2015р. було задоволено заяву ОСОБА_3 та рішення суду від 02.10.2012р. скасовано та призначено справу до нового розгляду.

Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 13.07.2016р. ОСОБА_1 відмовлено у в відкритті апеляційного провадження на ухвалу суду від 13.05.2015р. оскільки в силу ч.1 ст.293 ЦПК України така ухвала не підлягає оскарженню.

Таким чином зазначену ухвала суду не скасована. Крім того після скасування рішення суду від 02.10.2012р. ОСОБА_2 подавав апеляційну скаргу на рішення суду від 02.10.2012р. , за розглядом якої апеляційний суд Одеської області ухвалив 06.12.2016р. відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Згідно ухвали суду від 22.06.2016р. судом було залучено ОСОБА_7 в якості третьої особи на боці відповідачів (а.с.248).

Згідно ухвали суду від 23.01.2017р. обєднано в одне провадження позов ОСОБА_3 з позовом ОСОБА_1

В судове засідання позивачка не зявилась, про час і місце судового засідання сповіщалась належним чином неодноразово, причини неявки суду не повідомила, проте вона приймала участь у судовому засіданні 20.02.2017р. та наполягала на своєму позові.

В судовому засіданні не зявився відповідач, проте зявився представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_8 який визнав позов, проти задоволення позовних вимог не заперечував,.

Представник Відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_9 проти задоволення позову заперечувала, наголошувала на тому, що позовні вимоги суперечать судовій практиці, правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного суду України за результатами розгляду справ вказаної категорії. Також зазначила. Що подавши такий позов, це виглядає як спільна змова подружжя ОСОБА_6. Але до моменту укладання даного договору сторони не були між собою знайомі, і за цим договором були отримані продавцем кошти від покупця. ОСОБА_2 сам все підтвердив у договорі, що він не знаходиться у шлюбі на час вчинення правочину.

Представники третьої особи ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечували, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність.

Третя особа ОСОБА_5 та його представники до суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд враховуючи тривалий строк розгляду зазначеного позову і відсутністю зави ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, ухвалив проводити судове засідання та розглядати справи по суті у відсутності позивачки та ОСОБА_5

В ході розгляду позовів судом було прийнято заяву представника ОСОБА_3 та її позов ухвалою суду залишено без розгляду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи,вислухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належала на праві власності згідно договору купівлі-продажу від03.07.1995р. квартира АДРЕСА_3.(а.с.104-105, 106).

06.10.2009між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, за реєстровим номером 1390. При цьому в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна інформація відсутня. (а.с.43).

В подальшому вказана квартира була придбана ОСОБА_7 на прилюдних торгах з реалізації квартири АДРЕСА_4, які відбулись 5 вересня 2011 року, про що свідчить протокол №1-15-0091/11 проведення аукціону з реалізації арештованого майна (а.с.6) та копія свідоцтва від 16.09.2011р. виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 (а.с.220) та витяг з КП «ОМБТІта РОН»(а.с.225).

В свою чергу ОСОБА_7 у 2016 році здійснив відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_5 шляхом укладання договору купівлі-продажу 09.02.201р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 17.02.2017р.(т.2 а.с.17-18).

З матеріалів справи вбачається, що при посвідченні оскаржуваного договору купівлі-продажу від 06.10.2009, ОСОБА_2, як продавець, надав паспорт громадянина України із відміткою про анулювання шлюбу із ОСОБА_1 (арк. справи 45).

Крім того, ОСОБА_2 згідно п.4 договору зазначив приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 що відсутні права третіх осіб на квартиру, і що вона не є спільною сумісною власністю, що він на час придбання квартири у шлюбі не знаходився, про що доведено до відома покупця шляхом ознайомлення з заявою, яка зберігається у справах приватного нотаріуса.(а.с.43).

Проти вказаних обставин представник ОСОБА_2 не заперечував, доказів які спростовуються надання вказаної документації для посвідчення оскаржуваного правочину суду не надано.

Судом не приймається до уваги визнання позовної заяви представником ОСОБА_2 оскільки наданою довіреністю на представництво інтересів Відповідача у суді представнику не надано таких повноважень.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог надано свідоцтво про шлюб, укладений між Позивачем та Відповідачем 03.09.1982 року (арк. справи 44).

На підставі викладеного Позивач наполягає на тому, що спірна квартира придбана та відчужена на користь ОСОБА_3 за часів перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі без її згоди. При цьому, своєї згоди, як дружини, ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 06.10.2009не надавала, у звязку з чим, вважає, що оскаржуваний правочин має бути визнаним недійсним.

Проте, із такою позицією суд погодитись не може.

Згода члена подружжя на відчуження спільного майна за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справі №6-1622цс15 від 07.10.2015 та у справі №6-1912цс15 від 27.01.2016.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 04.05.2017р. за позовом ОСОБА_2 до Київського ВДВС м.Одеси, ТОВ «ТД «Еліт Сервіс», треті особи-Нищик Л.Ф., ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання протоколу проведення аукціону, прилюдних торгів та свідоцтва про право власності недійсними,, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.03.2017р. , яким у задоволені позову відмовлено., залишено без змін.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про недобросовісність дій ОСОБА_3 при придбанні спірної квартири, про її обізнаність щодо правового стану квартири та сімейного стану продавця.

Більш того, під час судового розгляду Позивач та її представники не зазначали про таку недобросовісність дій ОСОБА_3 при придбанні вказаної квартири.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягала на тому, що ОСОБА_3 не знала та не могла знати про факт перебування у шлюбі ОСОБА_2 на час придбання та відчуження на її користь квартири та про той факт, що спірна квартира є обєктом права спільного майна подружжя.

Інших посилань та доказів, які могли б свідчити про недійсність спірного правочину, в тому числі передбачених частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України Позивачем не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст..19 Конституції України, ст.ст. 10, 60, 61, ч.2 ст.169,88, 197, 212-215, 218 Цивільно- процесуального кодексу України, ст.ст. 15,16, 203,215,316, 328 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України .

Суддя: Домусчі Л.В.

14.06.2017