Справа № 236/2008/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сердюк Н.В.,

за участю секретаря Журавльової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман за участю заявника ОСОБА_1, свідків ОСОБА_2,ОСОБА_3 цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи, -

В С Т А Н О В И В:

11.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті вітчима - ОСОБА_4.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав повністю, просив її задовольнити та суду показав, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється її вітчимом, який був зареєстрований та постійно проживав АДРЕСА_1 - на тимчасово окупованій території Україні. ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_4 в результаті хвороби помер у лікарні № 1 в м. Макіївка Донецької області, про що органами на тимчасово окупованій території України видано лікарське свідоцтво про смерть № 394 форми № 106/у від 14.04.2017 року. Поховання ОСОБА_4 проведено 15.04.2017 року на кладовищі с. Угольщик в Гірницькому районі м. Макіївка Донецької області.

ОСОБА_1 проживає в м.Лиман Донецької області, де перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа. За місцем проживання заявник звернувся до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті вітчима, проте отримав відмову у такій реєстрації з причини відсутності необхідних документів.

Враховуючи те, що встановлення вказаного факту необхідно для захисту спадкових прав та отримання соціальних пільг вимушена звернутися до суду задля встановлення факту смерті ОСОБА_4.

Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.24). За клопотанням заявника на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника заінтересованої особи.

Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.

Відповідно до наданих заявником письмових доказів встановлено, що ОСОБА_4, народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року в м.Габрово, Болгарія, громадянин України, являється вітчимом заявника, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого 12.01.2002 року Гірницьким РВ УМВС України в м.Макіївка Донецької області (а.с.11), копією свідоцтва про народження заявника - ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 від 19.07.1972р., виданому відділом РАЦС Гірницького району м.Макіївки в якому батьками заявника зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.12), копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_3, виданого Центрально-Міським відділом РАЦС м.Макіївки 30.10.1970 року (а.с.12), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану щодо підтвердження дошлюбного прізвища заявника від 24.01.2011 року, згідно якого після реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 прізвище заявника «ОСОБА_1» змінено на «ОСОБА_1» (а.с.16).

ОСОБА_4 постійно проживав та був зареєстрований АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_8 року перебуваючи в лікарні № 1 в м.Макіївка Донецької області ОСОБА_4 помер. Факт смерті, як і причину такої відображено в лікарському свідоцтві про смерть № 394 форми № 106/у від 14.04.2017 року, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території України (а.с.9,10).

Заявник ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_3, тому звернулася до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті ОСОБА_4, однак реєстраційний орган своїм рішенням №862/15.37-94 від 15.05.2017 року відмовив у здійсненні реєстрації смерті через відсутність документів встановлених законодавством (а.с.14).

Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України).

Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Цей Закон набув чинності 21 лютого 2016 року (з дня, наступного за днем його опублікування, а опублікований у газеті «Урядовий кур'єр» 20 лютого 2016 року № 34).

Так відповідно, до ч. 1,4 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Судом встановлено, ОСОБА_10. ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно являється вітчимом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.4).

Згідно Рішення Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї") від 03.06.1999 № 5-рп/99 відповідні положення або конкретний перелік осіб, які вважаються членами сім'ї, відсутні. Проте статтею 17 Кодексу про шлюб і сім'ю України введено до правового обігу поняття "родичі по прямій висхідній і низхідній лінії", "повнорідні і неповнорідні брати і сестри", а в статті 95 вжито термін "інші родичі", до яких віднесено діда, бабу, брата, сестру, а також вітчима і мачуху дитини та осіб, які постійно виховували дитину і утримували її як члена своєї сім'ї, надаючи їй систематичну матеріальну допомогу.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 394 форми № 106/у від 14.04.2017 року, виданого медичним закладом на тимчасово окупованій території України ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року в м. Макіївка Донецької області у віці 70 років (а.с.8-10).

Окрім перелічених доказів цей же факт в судовому засіданні підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які багато років знають заявника та всю їх сім'ю, про смерть і поховання ОСОБА_4 дізналися в той же день, та відомо місце його поховання, а також фотокартками місця поховання померлого з відображенням даних про особу, які повністю співпадають з даними померлого, вказаними заявником та підтвердженими документами, що посвідчують його особу (а.с.13). Тобто відомості про смерть ОСОБА_4 в м. Макіївка Донецької області, викладені у лікарському свідоцтві про смерть № 394 форми № 106/у від 14.04.2017 року та свідоцтві про смерть НОМЕР_4 від 14.04.2017 року, виданими органами на тимчасово окупованій території України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

На звернення ОСОБА_1 до Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області у реєстрації смерті ОСОБА_10 було відмовлено, у зв'язку з тим, що надане ним свідоцтво про смерть від 14.04.2017 року, видане органом на тимчасово окупованій території України, не породжує правових наслідків (а.с.14).

Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи,їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку,не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків.

Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділами державної реєстрації актів цивільного стану в м. Макіївка Донецької області тимчасово призупинено.

Тобто орган реєстрації обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказане свідоцтво про смерть ОСОБА_10 на тимчасово окупованій території України, не створює правових наслідків. Проте факт смерті ОСОБА_11 саме ІНФОРМАЦІЯ_8 року в м. Макіївка Донецької області, та поховання кладовищі в Гірницькому районі м. Макіївка Донецької області, в судовому засіданні знайшов підтвердження наданими доказами.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до постанов Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17.03.2015 року № 252-УШ, «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-УШ, м. Макіївка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, які перебувають на тимчасово окупованій території України.

Але, Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За наведених обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для послідуючого прийняття спадщини, соціальних пільг. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту смерті ОСОБА_4.

Тому, суд приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі п.8 ст.367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Враховуючи викладене,керуючись ст.15-16 ЦК України, ст. 10-11,14,60-61,212-215, 256-259,367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1, заінтересована особа - Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року у м. Макіївка Донецької області, Україна, у віці 70 років громадянина України ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року в м.Габрово, Болгарія та був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_4

Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -