Справа №489/9658/14-ц 14.07.2017 14.07.2017 14.07.2017
Провадження №22-ц/784/1433/17
Справа № 489/9658/14- ц Головуюча першої інстанції:Коваленко І.В..
Провадження № 22-ц /784/1433/17 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Горенко Ю.В.

з участю

представників:

відповідача - ОСОБА_3

позивача - Байраченка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05. 05. 2015 р., у справі за

позовом

Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» ( далі - ПАТ «ВТБ Банк») до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку,

встановила:

25. 12. 2014 р. ПАТ «ВТБ Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 11.10.2007 р. з ОСОБА_6 було укладено договір кредиту, за умовами якого він отримав300.000$ кредиту на споживчі потреби (далі $- типографський символ долара США в стандарті Юнікод), зобов'язавшись повернути отримані кошти не пізніше 11.10.2014 р.

За умовами цього договору він повинен був щомісячними рівними платежами у розмірі відповідно до графіку погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту та проценти за його користування у розмірі 13,5 % річних, а у разі прострочення зобов'язання сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

В подальшому до договору неодноразово вносилися погоджені сторонами зміни.

Останній раз 25.02.2013 р. договір було змінено шляхом викладення його у новій редакції із збереженням того ж розміру кредиту та початкової процентної ставки та застереженням про те, що в разі прострочення щомісячних платежів розмір процентної ставки підвищується на 5% та діє до усунення цього порушення договору.

Сторони при цьому узгодили (п.8.8 договору в редакції від 25.02.2013 р.) збільшення строку позовної давності до вимог щодо штрафів.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 21. 11. 2014 р., складає 214.589,87 $, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ становить 3.250.192 грн.55 коп.

Посилаючись на наявність заборгованості, збільшення її розміру станом на 20.02.2015 р. до 227.415, 98 $, що еквівалентно 6.335.466 грн. 79 коп. та солідарну відповідальність поручителя ОСОБА_5, з яким окремо укладено 11.10.2007 р. договір поруки, зміни до якого внесено 25.02.2013 р., позивач просив про задоволення позову та відшкодування збитків у солідарному порядку.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05. 05. 2015 р. ухвалено про часткове задоволення позовних вимог.

Цим рішенням стягнуто з відповідача та з поручителя на користь банку у солідарному порядку 227.415, 98 $, що еквавалентно 6.335.466 грн. 79 коп. в рахунок заборгованості за кредитом та з кожного в рівних частках 3654 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат Банку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на необгрунтованність висновків суду та порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Грошові зобов'язання, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК та умовами договору.

Зокрема, кредитор має вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 11.10.2007 р. з ОСОБА_6 в рамках генеральної угоди від 11.10.2007 р. (з подальшими змінами) було укладено договір кредиту, за умовами якого він отримав 300.000$ кредиту на споживчі потреби, зі строком повернення отриманих коштів не пізніше 11.10.2014 р.

За умовами договору він повинен був щомісячними рівними платежами у розмірі 5698 $ відповідно до графіку погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту та проценти за його користування у розмірі 13,5 % річних, а у разі прострочення зобов'язання сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

В подальшому до договору неодноразово вносилися погоджені сторонами зміни.

Останній раз 25.02.2013 р. договір було змінено шляхом викладення його у новій редакції із збереженням того ж розміру кредиту та початкової процентної ставки та застереженням про те, що в разі прострочення щомісячних платежів розмір процентної ставки підвищується на 5% та діє до усунення цього порушення договору.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 20.02.2015 р., складає 227.415, 98 $, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ становить 6.335.466 грн. 79 коп.

Зазначене, відповідно до приписів ст. ст. 526, 611, 612, 614, 625, 651, 541, 553, 554, 1054 ЦК та вимог п. п. 5.1, 8.1, кредитного договору з наступними змінами та пунктів 1,4, 5 договору поруки з наступними змінами, є підставою для покладення на позичальника та поручителя солідарного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту зі сплатою нарахованих процентів, пені та інших винагород, передбачених договором.

Встановивши факт невиконання боржником умов договору щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним, суд обгрунтовано, поклав на позичальника та поручителя солідарний обов'язок з відшкодування Банку завданих збитків.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання Банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно надання інформації про умови кредитування, наявні форми кредитування, реальну відсоткову ставку та іншу інформацію, яка є необхідною для формування свідомого вибору перед укладенням договору, не заслуговують на увагу, оскільки по-перше, поручитель не є споживачем банківських послуг, адже умови його відповідальності обмежується приписами договору поруки, який укладено ним свідомо, без примусу та за яким він добровільно, відповідно до правил ст., ст.. 533-559 ЦК України зобов'язався відповідати за кредитними зобов'язаннями позичальника.

По-друге, із змісту генеральної угоди та кредитного договору вбачається, що позичальник своїм підписом посвідчив той факт, що перед укладенням договору договору, він письмово був ознайомлений про умови кредитування та сукупну вартість кредиту і супутніх послуг; про отримання графіку погашення кредиту і сплати процентів та розрахунку супутніх послуг.

При цьому, він в ході виконання договору, його умов не оскаржував та питання про недійсність укладених угод в судовому порядку не ставив.

З цих же підстав не можуть бути прийняті до уваги і посилання на нечесну підприємницьку практику та введення в оману.

Адже вимог про встановлення факту ведення нечесної підприємницької практики чи введення в оману відповідачі не заявляли, а доказів, які підтверджують такі обставини під час судового розгляду не встановлено.

Інші заперечення апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки правильність висновків суду щодо наслідків вирішення спору не спростовують, а тому не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05. 05. 2015 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.В. Самчишина