Головуючий суду 1 інстанції - Крівоклякіна Н.В.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 433/423/17
Провадження № 22ц/782/441/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017року позивач АТ «Укрексімбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № БН/2013-11 від 19.11.2013року за умовами якого банком було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 10000грн., а відповідач зобов'язався сплачувати позивачу щомісяця проценти за користування кредитом у розмірі 28% річних. Відповідачем, як позичальником, порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, зобов'язання останнього щодо своєчасного погашення кредиту та процентів залишаються невиконаними. Станом на 09.02.2017року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором становить 3939,80рн., з яких: заборгованість за кредитом складає - 2184,06грн., заборгованість за процентами - 1755,74грн. Зазначену заборгованість позивач просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2, а також покласти на відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Непогоджуючись із зазначеним рішенням позивачем АТ «Укрексімбанк» подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.

Сторони, яких повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явились, причин неявки суду не повідомили, заяв щодо відкладення розгляду справи від останніх до суду не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що предметом спору по даній справі є кредитна заборгованість в розмірі 3 939,80 гривень. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 19.11.2013 року було укладено Договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №5БН/2013-11. Згідно з умовами кредитного договору позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 10000грн. і сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, до позовної заяви вищезазначений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту чи іншого кредитного договору, позивачем не надано, суд пропонував позивачу надати в судове засідання примірник кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2, на який банк посилається як на підставу своїх позовних вимог, але позивачем було надано лише розрахунки заборгованості та поточну виписку за контрактом, а також Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Жодних інших доказів на підтвердження позовних вимог АТ «Укрексімбанк» до суду надано не було.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ ««Укрексімбанк» суд першої інстанції виходив з того, що відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог унеможливлює встановлення обставин, на які посилається позивач, при цьому суд першої інстанції не прийняв як підставу для звільнення від доказування посилання позивача на те, що документи кредитної справи, у тому числі й кредитний договір, залишилась у приміщенні філії банку у м.Луганську, де був укладений спірний кредитний договір, і банк не має доступу до цих документів у зв'язку з тим, що на території м.Луганська здійснюється антитерористична операція.

На підставі зазначеного суд першої інстанції, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не підтверджуються належними доказами, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вірно зазначено судом першої інстанції предметом спору по даній справі є кредитна заборгованість в розмірі 3 939,80 грн. за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № БН/2013-11 від 19.11.2013року з відкриттям кредитної лінії для проведення відповідачем операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 10000грн

Положеннями ч. 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 530 ЦК України передбачено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст..529 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, ( ч.1 ст.625 ЦК України).

Відповідно до ст..ст. 1048,1049,1050 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З аналізу зазначених норм вбачається, що підставою виникнення кредитних правовідносин є кредитний договір, який повинен містити умови надання кредиту, строк повернення кредиту, права та обов'язки сторін, розмір та порядок сплати процентів, а також відповідальність боржника у разі порушення виконання умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Укрексімбанк», звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості, у позовній заяві зазначив, що між банком та відповідачем був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № БН/2013-11 від 19.11.2013року з відкриттям кредитної лінії для проведення відповідачем операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 10000грн., за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останнім операції з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 10000 грн., із зобов'язанням відповідача сплачувати щомісяця позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 28% річних, при цьому позивачем не зазначено, на який строк відкрита кредитна лінія.

На підтвердження заявлених вимог, позивачем надано тільки розрахунок заборгованості, (а.а.с.6,7) та копія поточної виписки за контрактом (а.а.с.8,9).

Між тим, матеріали справи не містять договору ( примірника) про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № БН/2013-11 від 19.11.2013року з відкриттям кредитної лінії для проведення відповідачем операцій з використанням платіжної картки, що виключає можливість суду перевірити, чи видавалася платіжна картка відповідачу, який ліміт кредиту було надано відповідачу, на яких умовах та на який строк, а також відповідальність відповідача у разі порушення виконання зобов'язання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем, у порушення вимог ст..60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладання спірного договору, а також в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (основним боргом) та заборгованості за процентами, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим.

За доводами апеляційної скарги апелянт посилається на те, що договір між банком та ОСОБА_2 був укладений у м. Луганську, тобто на території, на якій здійснюється антитерористична операція, а тому значна частина документів, в тому числі кредитна справа відповідача залишилась у приміщенні філії банку у м. Луганську, що унеможливлює надання кредитного договору, а тому висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог не мав підстав, оскільки позивачем надані всі наявні документи для обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів, з урахуванням положень ст.. 179 ЦПК України щодо предмету доказування, вважає, що зазначений довід не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову через його недоведеність. Обставини, на які посилається апелянт не звільняють його від доказування у відповідності до 61 ЦПК України. Посилання апелянта на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сам розрахунок та виписка не містять відомостей, щоб дозволили колегії суддів перевірити, чи видавалася платіжна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутністю самого договору, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору в рамках зарплатного проекту № БН/2013-11 від 19.11.2013року та встановити які саме умови спірного договору були порушені відповідачем.

Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у ст..10 ЦПК України, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача, вірним.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та роз'яснював наслідки вчинення або невчинення певних процесуальних дій, на що позивачем інших доказів на підтвердження викладених в позовній заяві вимог з посиланням на відсутність таких доказів ні суду першої інстанції ні апеляційному суду апелянтом не надано.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте судовою колегією в межах доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам закону, порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.

Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: