Справа № 591/3659/16-ц
Провадження № 2/591/203/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 3-і особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Законний представник неповнолітнього позивача свої вимоги мотивує тим, що 05.06.2015 року померла бабуся позивача ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина на належне померлій майно. Позивач, будучі спадкоємцем померлої, звернулася із заявою про прийняття спадщини та вони дізналися, що померла видала заповіт на імя відповідача. Зазначила, що ОСОБА_6 була особою похилого віку, хворіла на онкозахворювання та не мала можливості самостійно себе забезпечувати. Тривалий час за померлою доглядали соціальний працівник та сусідка. Батько позивача, ОСОБА_7, проживав разом зі своєю матірю ОСОБА_6 та помер 19.05.2015 року. Після смерті сина ОСОБА_6 залишилася сама у безпорадному стані, внаслідок настання для неї тяжких обставин (тяжкої невиліковної хвороби, похилий вік, самотність, страх перед майбутнім), стала складати заповіти на різних осіб, а потім їх скасовувати. На час видання заповіту ОСОБА_6 приймала медичні препарати, які знеболюють та впливають на свідомість. Вважає, що заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки воля ОСОБА_6 не була вільною. Тому, з підстав визначених ст. 203, 215 ЦК України» просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2

В судовому засіданні ОСОБА_8 та її представник позов підтримали. Представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 також зазначила, що в наслідок стану здоровя (ОСОБА_6 була нерухома, не бачила, не могла розписатися), подій у сімї та ліків, що приймала померла, волевиявлення померлої не було вільним та ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати.

Відповідач та її представник позов заперечили, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 пояснила суду, що 28.05.2015 року до неї звернулася ОСОБА_10 та повідомила що ОСОБА_6 хоче поспілкуватися з нотаріусом з приводу посвідчення заповіту. В цей день у другій половині дня вона приїхала до ОСОБА_6, поспілкувалася з нею та впевнилася в її дієздатності. ОСОБА_6 розповіла про свою сімю, коло спілкування, а також те, хто за нею доглядає. ОСОБА_6 поводилася розумно, але не змогла сама підписатися. Свідків, які мала за неї підписатися, запропонувала сама ОСОБА_6. Під час розмови з ОСОБА_6 нікого не було, вона розмовляла з нею наодинці. Після зясування усіх питань вона повернулася на своє робоче місце, де підготувала проект заповіту та повернулася до ОСОБА_6 де були уже свідки. Вона вголос прочитала цей заповіт, ОСОБА_6 погодила його зміст, після чого заповіт від іі імені підписала ОСОБА_11 та свідки.

Інші сторони в судове засідання не зявилися.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З наданих суду копій спадкових справ та Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.06.2016 року вбачається, що 08.01.2003 року помер ОСОБА_12, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Станіславського, 12.

Спадщину після смерті ОСОБА_12 прийняла ОСОБА_2 - його онука в порядку представлення після смерті свого батька ОСОБА_13, який помер 23.05.1995 року та був сином ОСОБА_12, а також дружина ОСОБА_12 ОСОБА_6.

Крім того право на спадщину після смерті ОСОБА_12 мав його син - ОСОБА_7, який помер 19.05.2015р., однак останній із спадкодавцем не проживав та заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавав.

05.06.2015 року померла ОСОБА_6, яка мешкала за адресою: м. Суми, вул. Станіславського, 12. Спадкоємцем за заповітом, якій посвідчений 28.05.2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_14 є ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_2 за заповітом та ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за законом.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_15 міської ради, треті особи: ОСОБА_15 державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задоволені позовні вимоги та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Станіславського, 12, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, який помер 08.01.2003 року та 3/4 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Станіславського, 12, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 05.06.2015 року.

Згідно заповіту, що посвідчений 28.05.2015 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_6 на випадок смерті зробила таке розпорядження: все моє майно, яке на день її смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповідає ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 100)

Оспорюючи дійсність вказаного заповіту позивач посилається положення ст. 203, 215 ЦК України та на невільне волевиявлення померлої, яке було викликане настанням тяжких обставин, не вільним волевиявленням померлої, хворою та вжиттям лікарських препаратів, що впливають на свідомість.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України)

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст.1234 ЦК України).

Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.ч.1, 2 ст. 1236 ЦК України).

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ч.ч.1, 2 ст. 1247 ЦК України).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.ч.1, 2 ст. 1257 ЦК України).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 2, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст. 159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Доказування, а відтак і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

В той же час будь-яких належних доказів на підтвердження наявності підстав для визнання заповіту недійсним позивач суду не надала. Клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи позивач, інтереси якої у суді представляв адвокат, не заявляла.

З пояснень сторін також встановлено, що як позивач, так й відповідач є близькими родичами померлої.

Як вбачається із змісту письмового правочину вчиненого ОСОБА_6 (заповіту) підписаного з дотриманням вимог закону у присутності свідків, нотаріуса та посвідченого останнім - під час його укладення ОСОБА_6 підтвердила, що вказаний заповіт відповідає її дійсним намірам, її волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає її внутрішній волі.

Посилання позивача в обґрунтування свого позову на те, що заповіт був виданий в наслідок впливу тяжкої обставини та у стані, якій не дозволяв ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій, жодним чином не підтверджується.

Надана позивачем медична документація щодо стану здоровя померлої та отримане останньою за життя медикаментозне лікування не підтверджують перебування ОСОБА_6 у такому стані, що ставить під сумнів її волевиявлення.

Окрім того, з пояснень свідка ОСОБА_16, яка була викликані судомза клопотанням позивача, вбачається, що вона працювала соціальним працівником «Берегиня» та близько 5 років доглядала за ОСОБА_6: придбавала продукти, ліки, прибирала, готувала їсти, сплачувала комунальні платежі. На прохання ОСОБА_6 відправляла на лікування ОСОБА_7 ОСОБА_2 побачила десь через тиждень після смерті ОСОБА_7 Потім ОСОБА_2 сказала що приходити непотрібне та вона самі будуть доглядати. Останні 5-7 днів до смерті вона не бачила ОСОБА_6. Коли востаннє спілкувалася з ОСОБА_6 вона відповідала на її питання., але не розповідала про бажання видати заповіт на відповідача. пояснила, що гроші для задоволення потреб ОСОБА_6 вона брала у схованці, яку їй показала сама ОСОБА_6 Хто отримував пенсію та звідки бралися гроші у схованці у ОСОБА_6 вона не знає. Пояснила, що ліки купувала за рецептом лікаря, якого викликала сусідка ОСОБА_16. Ця сусідка часто бувала у померлої та вона з нею спілкувалася. Пояснила, що на прохання ОСОБА_6, возила її оформлювати заповіт, але це була задовго до смерті і заповіт був виданий на племінницю на імя Лена.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є сусідкою та подругою померлої., яку знала близько 50 років та постійно спілкувалася. ОСОБА_8 не відвідувала померлу, за весь час вона була два рази. Коли помер дід та батько позивач та її матір навіть на поховання не прийшли. Також позивач не прийшла на поховання ОСОБА_6 ОСОБА_6 розказувала, що хоче заповісти своє майно ОСОБА_2 Потім приходив нотаріус, її запросила ОСОБА_6 . Нотаріус перевірила її особу, зробила заповіт, усі прочитали заповіт та вона за дорученням ОСОБА_6 підписала цей заповіт. ОСОБА_6 було в здоровому глузді та розумно поводилася. При підписанні заповіту була вона, два свідка, ОСОБА_6 та нотаріус. Пояснила, що до ОСОБА_6 ходила соціальний працівник (ОСОБА_8), яка приходила за запрошенням. Також пояснила, що ліки ОСОБА_6 вживала, але не наркотичні засоби не вживала, тому що її син був наркоман та вона боялася їх тримати у квартирі.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що її на прохання ОСОБА_6 запросила ОСОБА_10 бути свідком при посвідченні заповіту. ОСОБА_6 вела себе нормально та хотіла видати заповіт на ОСОБА_2 У її присутності нотаріус прочитала заповіт, ОСОБА_6 сказала що все вірно і вона все залишає все ОСОБА_2 , потім всі розписалися у документі. При підписанні заповіту були нотаріус, ОСОБА_11, вона, інший свідок на імя ОСОБА_14 та ОСОБА_6 Потім прийшла ОСОБА_2 пояснили, що заповіт спочатку вслух прочитала нотаріус, а потім вона саме перед підписанням його прочитала.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що на прохання ОСОБА_19 була свідком при посвідченні заповіту ОСОБА_6 пояснила, що нотаріус прочитала заповіт в голос, ОСОБА_6 сказала що хоче все майно передати ОСОБА_18. На питання нотаріуса хто таке ОСОБА_18, ОСОБА_6 сказала що онука і все їй тому, що ОСОБА_18 їй допомагає. ОСОБА_6 відповідала на усі питання нотаріуса. Коли вона прийшла до квартири ОСОБА_6, то у нотаріуса заповіт був вже роздрукований. Нотаріус читала заповіт у голос, вона також його читала і підписала.

Також не заслуговує на увагу посилання представника позивача на те, що при посвідченні заповіту нотаріусом були допущені порушення вимог закону, оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження цих обставин. Дотримання ж вимог закону вимог при посвідченні заповіту підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Зважаючи на наведене суд вважає, що обставини наведені позивачем в обґрунтування свого позову не підтверджуються жодними з числа наданих суду доказів, а тому у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 203, 215, 225, 233 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя