Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача -ТОВ «Порше Мобіліті» - Зайцева М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Галини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.11.2012 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір за №50006126, на підстав якого ТОВ «Порше Мобіліті» надало позичальнику кредит у розмірі та валюті, що зазначено в кредитному договорі, а позичальник прийняв кредит, і зобов'язався належним чином використовувати для придбання автомобіля Фольксваген Туарег, тип транспортного засобу - легковий універсал - В, 2012 року випуску та повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом.

Зазначає, що для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений договір застави транспортного засобу № 50006126, посвідчений 23.11. 2012 року за реєстраційним номером 1286, предметом якого є автомобіль Фольксваген, модель Туарег, тип транспортного засобу - легковий універсал - В, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилається на те, що таким чином застава є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні заставодавця, згідно з яким заставодержатель має право вразі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Звертає увагу суду на те, що в листопаді місяці 2015 року він отримав у відділі виконавчої служби Деснянського міськрайонного управління юстиції інформацію про відкриття виконавчого провадження про виконання виконавчого напису нотаріуса Семенової Г.В. за №1573, виданого 09.09.2015 року, яким з стягнуто суму 674 975,78 гривень з яких: несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 59 062 грн. 46 коп.; штрафні санкції за вимоги щодо сплати - 3 580 грн. 51 коп.; витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості - 11 250 грн. 00 коп.; штраф за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії - 70 583 грн. 54 коп.

Вважаючи, що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив його право на добровільне виконання вимог кредитора в строки та порядку передбаченому кредитним договором та Законом, звертається з даним позовом до суду в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни від 09 вересня 2015 року за № 1573, про звернення стягнення на автомобіль марки Фольксваген, модель Туарег, тип транспортного засобу - легковий універсал - В, 2012 року випуску, номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3, в якому встановлено суму до стягнення у розмірі 674 975 грн. 78 коп.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - ТОВ «Порше Мобіліті» в судовому засіданні заперечує проти вимог позивача, обґрунтувавши запереченнями та надавши їх письмовий варіант, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. в судовому засіданні також вимоги позивача не визнає, мотивуючи тим, що спірний виконавчий напис був вчинений нею з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача - ТОВ «Порше Мобіліті», відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Г.В., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.11.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» (надалі - Компанія або Кредитор) та ОСОБА_3 (надалі - Позичальник або Боржник) був укладений Кредитний договір № 50006126, згідно умов якого Компанія надала Позичальнику Кредит в сумі 352 917, 70 грн., що еквівалентно 42 674, 45 Дол. США, а також Додатковий кредит в сумі 159 627, 55 грн., що еквівалентно 19 302, 00 Дол. США, строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування Кредитом та Додатковим кредитом в розмірі 9,90%. Цільове призначення Кредиту: на придбання автомобіля марки Фольксваген, модель Туарег, кузов № НОМЕР_2, обом двигуна 2967 куб.см., рік випуску 2012.

Позичальник в свою чергу зобов'язався прийняти належним чином використати і повернути Компанії Кредит та Додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування Кредитом та Додатковим кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Кредитного договору (том. 1, а.с. 9-20).

В якості забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним Кредитним договором № 50006126, 23.11.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» (надалі - Заставодержатель) та ОСОБА_3 (надалі - Заставодавець) було укладено Договір застави транспортного засобу № 50006126, згідно умов якого Заставодавець заставив (передав заставу) належне йому майно, а саме: автомобіль марки Фольксваген, модель Туарег, тип транспортного засобу - легковий універсал - В, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 139-144).

В п.п. 1.4. Договору застави транспортного засобу сторони погодили, що у випадку невиконання Заставодавцем положень Кредитного договору, Заставодержатель має право отримувати задоволення всіх своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, проценти за користування Кредитом, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки по зверненню стягнення на Предмет застави та його реалізацію.

09.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено Виконавчий напис, яким звернуто стягнення на автомобіль марки Фольксваген, модель Туарег, тип транспортного засобу - легковий універсал - В, 2012 року випуску, номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 674 975, 78 грн. (том 1, а.с. 145).

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються нормами ЦК України, ЗУ «Про заставу», ЗУ «Про нотаріат, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а також до них підлягають застосуванню положення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Так стаття 20 Закону України «Про заставу» визначає, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За приписами п.п. 5.1., 5.2., 5.4. Договір застави транспортного засобу № 50006126, Заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим Договором та за Кредитним договором, яке виникає у Заставодержателя у випадку невиконання (або часткового виконання) Заставодавцем своїх зобов'язань перед Заставодержателем за Кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим Договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього Договору.

Задоволення вимог Заставодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі Предмета застави у власність Заставодержателя; шляхом звернення стягнення на Предмет застави.

Звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно п. 3.3. Загальних умов кредитування, які є додатком до Кредитного договору № 50006126 від 16.11.2012 року Позичальник зобов'язаний повернути Компанії у повному обсязі суму кредиту та суму Додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позичальником (для фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причини повідомлення не буде отримано, перебув вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

З системного аналізу зазначених положень укладених між сторонами Договорів в сукупності із ст. 20 Закону України «Про заставу», можна зробити висновок, що в правовідносинах, які склалися між сторонами, Заставодержатель (ТОВ «Порше Мобіліт» набуває право звернення стягнення на Предмет застави, зокрема після закінчення строку встановленого п. 3.3. Загальних умов кредитування, які є додатком до Кредитного договору № 50006126 від 16.11.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу ОСОБА_3 було направлено Вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка повернулася на адресу відправника із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання, що об'єктивно підтверджується наданими суду копіями вказаної Вимоги, конверта, Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, Опису вкладення у цінний лист, Довідки (Том 1, а.с. 146-149).

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про належне виконання ТОВ «Порше Мобіліті» вимог Кредитного договору № 50006126 від 16.11.2012 року стосовно повідомлення Позичальника про дострокове повернення суми кредиту та суми Додаткового кредиту, плати за кредит та штрафних санкцій, у зв'язку з чим твердження позивача про відсутність у нотаріуса підстав для вчинення спірного виконавчого напису за відсутності у неї відомостей про отримання ним вказаної вимоги, є безпідставними.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В той же час відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» було подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Семеновій Г.В. заяву про вчинення виконавчого напису до якої додано, зокрема: копію Вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором та відомості про її направлення Позичальнику; копія Договору застави транспортного засобу № 50006126; копію Кредитного договору № 50006126; Зведені облікові виписки з рахунку клієнта та Рахунки-Фактури.

09.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено Виконавчий напис, яким звернуто стягнення на автомобіль марки Фольксваген, модель Туарег, тип транспортного засобу - легковий універсал - В, 2012 року випуску, номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 674 975, 78 грн.

Як вже зазначалося вище, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат», перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Як вбачається з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Аналіз зазначених норм та фактичних обставин справи свідчить про те, що при вчиненні виконавчого напису щодо звернення стягнення на майно боржника нотаріус повинен пересвідчитись та перевірити безспірність боргу боржника. Також обов'язковою умовою для вчинення виконавчого напису є безспірність майнових вимог до боржника, при цьому, ця безспірна вимога не потребує додаткового доказування, однак вона так само як і безспірність боргу боржника повинні підтверджуватись належними документами, якими в даному випадку є саме документи визначені ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами в судовому засіданні, що документами на підставі яких 09.09.2015 року вчинено спірний виконавчий напис приватним нотаріусом Семеновою Г.В. були саме: копія Вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором та відомості про її направлення Позичальнику; копія Договору застави транспортного засобу № 50006126; копію Кредитного договору № 50006126; Зведені облікові виписки з рахунку клієнта та Рахунки-Фактури.

Суд дослідивши зміст вищезазначених документів приходить до висновку, що відомості які викладені в них не свідчать, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису була безспірною, оскільки вони (документи), що підтверджують безспірність заборгованості не відповідають вимогам п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 та ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, судом встановлено, що зазначена нотаріусом в спірному виконавчому написі сума до стягнення не узгоджується із наданими їй Заставодержателем документами, а тому є непідтвердженою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. не було всіх передбачених чинним законодавством підстав для вчинення 09.09.2015 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 1573, а тому наявні підстави вважати, що він (виконавчий напис) є такими, що не підлягає виконанню.

Відповідачем же в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зворотнє, а ті які надані не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки об'єктивно спростовуються в сукупності всіма матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні обставинами.

Крім того, слід зазначити, що судом встановлено, що 31.01.2017 року рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області було частково задоволено позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору і вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором, штрафні санкції та збитки в загальному розмірі 804 455, 36 грн.

З викладеного можна зробити висновок про існування на даний час двох виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по одному і тому ж Кредитному договорі, що свідчить про подвійне стягнення з нього, що є недопустимим.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року, № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», роз'яснив судам, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 02 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат»).

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням вищевикладеного, а також того, що судом достовірно встановлено факт відсутності у нотаріуса всіх передбачених чинним законодавством підстав для вчинення 09.09.2015 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 1573, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом.

В той же час суд приходить до висновку про безпідставність включення позивачем до кола відповідачів Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенову Г.В., оскільки остання не можу бути відповідальною за порушення, невизнання або оспоренння прав, свобод чи інтересів позивача у правовідносинах що склалися, а тому в задоволенні позовних вимог позивача до неї необхідно відмовити. Єдиною відповідальною особою в даному випадку є стягувач - відповідач по справі ТОВ «Порше Мобіліті».

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове доведення в судовому засіданні, з підстав і в частині зазначеній вище, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача - ТОВ «Порше Мобіліті» на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 487, 20 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ЗУ «Про заставу», ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, керуючись ст. 3, 10, 11,15-16, 57- 60, 88, 212-215, 218, 221, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Галини Володимирівни вчинений 09.09.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1573 про звернення стягнення на автомобіль марки Фольксваген, модель Туарег, тип транспортного засобу - легковий універсал - В, 2012 року випуску, номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 487, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко