Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/237/17
Номер провадження 2/540/151/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Порохні І.І.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про визнання недійсними права власності, зміну черговості одержання права на спадщину, -

на підставі ч.3 ст. 209 ЦПК України в судовому засіданні 21 червня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення, -

в с т а н о в и в :

у липні 2016 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони являються синами ОСОБА_4 та проживали з моменту народження, разом з батьками, бабусею та дідусем ОСОБА_7 У відповідача були неприязні стосунки зі своїми батьками, а тому вони, позивачі по справі, по мірі того як дорослішали, допомагали батькам, дідусю та бабусі у веденні домашнього господарства. У 2001 році бабуся померла і згодом дідусь ОСОБА_7 захворів на цукровий діабет. За декілька років до смерті, він, фактично без сторонньої допомоги перестав пересуватися, зліг та знаходився на постільному режимі. В цей час вони з матірю доглядали його, оскільки він був у безпорадному стані. Відповідач за батьком догляд не здійснював і ніякої участі у покращенні становища батька не приймав, не переймався його життям та здоровям, не надавав жодної допомоги. Вони, за час проживання з батьками за вказаною адресою, по мірі можливості допомагали батькам у будівництві гаража, колодязя, сараю, сінника, галереї літньої кухні, погреба та будинку. Батько зловживав спиртними напоями і їхні з матірю стосунки були напружені, що врешті призвело до розірвання шлюбу між ними. Вже після смерті дідуся, приблизно у липні 2014 році, батько вигнав їх з матірю з будинку, незважаючи на те, що в ньому залишились їхні речі. Позивачі вважають, що оскільки вони проживали з дідусем по день його смерті та доглядали його, а тому вони мають всі підстави для спадкування після ОСОБА_7 у першу чергу спадкоємців за законом за правом представлення. У звязку з наведеним позивачі просять визнати недійсним зареєстроване реєстраційною службою Машівського РУЮ Полтавської області право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: Полтавська область Машівський район с. Михайлівка, вул. Суворова, 4, та змінити черговість одержання права на спадкування за законом першої черги, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, разом зі спадкоємцем першої черги і визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 у рівних частинах право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 4, по вулиці Суворова в с. Михайлівка Машівського району Полтавської області.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю, мотивуючи тим, що доводи, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги не відповідають дійсності та не ґрунтуються на законі. У дійсності саме він турбувався про своїх непрацездатних батьків, надавав їм необхідний догляд, допомогу і утримання, хоча і сам з 1988 року перебував на інвалідності. На час смерті його матері ОСОБА_8, яка померла в 1999 році, а не в 2001 як вказано у позові, обидва позивачі були малолітніми і самі повністю перебували під опікою та на утриманні батьків. А на час хвороби і смерті їхнього дідуся, ОСОБА_7, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчався в Полтавському аграрному коледжі і проживав у м. Полтава, а позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 був неповнолітнім і навчався в школі. На той час вони обидва не мали джерел доходу. Відповідач вважає, що він являється єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті батьків, оскільки був їхнім єдиним сином. Позивачі мали б право на спадкування за правом представлення після смерті баби та діда, якби їхній батько, тобто він, помер раніше, ніж баба та дід. За таких обставин, вважає, що позивачі взагалі є неналежними, оскільки не мають права вимоги на зміну черговості одержання права на спадщину, так як не є спадкоємцями будь-якої наступної черги за ним (а.с.161-163).

У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та просили його задоволити, при цьому позивачі зазначили, що коли у 2009 році їхній дідусь тяжко захворів та потребував сторонньої допомоги за ним більше опікувалася їхня мати якій вони допомагали вивозити діда на прогулянку, перекласти, помити, побрити та ін. При цьому, перший позивач навчався в м. Полтава та приїздив додому на вихідні десь двічі на місяць і саме в цей час допомагав, а позивач-2 навчався у школі, а тому допомагав ввечері. Також вони допомагали батькові по господарству. Зазначають, що майже всі свої кошти на діда витрачала мати. Батько до діда заходив рідко десь 1 раз в неділю, відвозив його в лікарню, де спільно з матірю навідували та спільно з матірю його поховали.

Відповідач та його представник проти позову заперечують за безпідставністю та відповідач зазначив, що всіляко здійснював догляд за батьком, хоча саме батько рахувався його опікуном. Зокрема, він возив батька до лікарні в Машівку, Полтаву та Харків за власний кошт, також просив кошти в ТОВ «Компанія «Фармко» на паї. На той час вони жили сімєю дружно, він займався господарством, а сини йому допомагали, оскільки вчилися, стосунки погіршилися після смерті батька. У батька був цукровий діабет і коли він захворів у 2009 році почав жити з ними, і хоча йому ампутували палець, але безпорадним не був, оскільки ще пересувався за допомогою та сам себе обслуговував. Вже коли у листопаді 2010р. йому відрізали ногу він став безпорадним, без сторонньої допомоги нічого не міг зробити, але в лікарні йому надавав допомогу медичний персонал, а також приїздили вони з дружною, і лише 15.12.2010р. вони забрали батька додому. В той час, він після цього не прожив і більше місяця та помер 12.01.2011р. Його сини аж ніяк не могли за цей короткий період здійснювати за ним догляд, оскільки один навчався в Полтаві та інший ходив до школи.

Третя особа з позовом погоджується та зазначила, що саме вона доглядала за дідусем, колишній чоловік яким є відповідач, дуже не допомагав, неохоче возив дідуся до лікарні. Підтвердила, що з ним спільно їздили до лікарні та відвідували дідуся, але змінювала постіль та брила діда саме вона. Коли дідусь був дома, діти допомагали його піднімати, брити, купати. Дійсно без сторонньої допомоги дідусь не зміг обходитись коли йому ампутували ногу. На той час відносини в сімї були нормальні, чоловік отримував діда пенсію та якісь кошти давав, дійсно майже всі сімейні кошти йшли на діда і деякі чоловік брав в рахунок паю.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_6, що стверджується копіями свідоцтв про народження серії ІІІ-КЕ № 338932 від 27 квітня 1991 року та серії І-КЕ № 252766 від 08 липня 1994 року, відповідно (а.с.12,13).

Згідно довідок виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 02-54/460 та 02-54/459 від 14 квітня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з матірю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.14). За рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 12.06.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_4 є власником житла по вул. Суворова, в с. Михайлівка Машівського району, яке отримав у спадок після померлого 12.01.2011р. батька ОСОБА_7, що вбачається з рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 12.08.2015 року та реєстраційної справи на вказаний житловий будинок (а.с. 62-82).

В судовому засіданні позивачі та третя особа доводили той факт, що відповідач мало приділяв батькові уваги, тим самим ухилявся від надання йому допомоги, а тому основний тягар лежав саме на них.

Як убачається з копії медичних карток стаціонарного хворого № 1383, 1163, 1778, 2442 ОСОБА_7 перебував на лікуванні в хірургічному відділенні Машівської ЦРЛ з 07.07.09 по 20.07.09, з 12.05.10 по 31.05.10, з 30.07.10 по 20.10.10, з 26.10.10 по 29.11.10 з діагнозами облітеруючий атеросклероз нижніх кінцівок ІІІ-ІV ст. у хворого на цукровий діабет, де йому було проведено відповідне лікування (а.с.84-155).

10.11.2010р. йому була проведена ампутація лівої ноги на рівні с/з стегна та він був виписаний 29.11.2010р. (а.с. 105).

Як убачається з довідки Карлівського ОУПФ України в Полтавській області № 516/03-12 від 26.07.2016, за період з 01.01.2009 р. по 31.01.2011 р. сума пенсії отримана ОСОБА_7 склала 38 034,00 грн. (а.с.51).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 двоюрідна сестра померлого ОСОБА_7 показала, що вона інколи відвідувала свого брата, але той не скаржився на те, що син йому не допомагає. Їй достеменно відомо, що відповідач возив батька на лікування

За правилами ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, зміна черговості одержання права на спадкування у судовому порядку можлива за наявності таких обставин: спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця; така допомога надавалася протягом тривалого часу; безпорадний стан самого спадкодавця; фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом.

У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

В судовому засіданні сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_7 став безпорадним безпосередньо після ампутації ноги, яка згідно медичної документації була проведена 10.11.2010р., що тривало до дня його смерті 12.01.2011р., а з дня виписки його з лікарні 29.11.2010р. цей період тривав трохи більше місяця.

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як зазначається в п. 6 постанови № 7 від 30.05.2008р. Пленуму Верховного Суду України під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов'язана саме зі станом її здоров'я.

Також спадкоємець за законом може вимагати у суді права на спадкування у тому разі, якщо він не лише опікувався над спадкодавцем, а й матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу, тобто вчиняв дії, значно ширші за своїм змістом, ніж «утримання»

Вираз «матеріально забезпечував» в контексті ст. 1259 ЦК слід розуміти як надання матеріальної допомоги, що була основним засобом до існування, оплату комунальних послуг, ліків, придбання необхідних особистих речей для хворого тощо.

Під поняттям «опікування» слід розуміти надання звичайних фактичних послуг особі, яка перебуває в безпорадному стані і потребує сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо.

Даючи оцінку доказам у справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані трохи більше місяця, що не можна вважати тривалим часом, позивачі тоді навчалися та не мали ніякого заробітку, а відтак не надавали матеріальної допомоги дідові чого не заперечували в судовому засіданні, в той час допомагали батькам по мірі можливості здійснювати про нього турботу, оскільки проживали разом однією сімєю.

Крім цього, суд зазначає, що позивачі не відносяться до кола спадкоємців жодної з наступних черг, оскільки є онуками померлого, а їх посилання про можливість спадкування за правом представлення є безпідставним, оскільки таке право вони могли б набути лише за умови якби їхніх батько, відповідач у справі, помер до смерті діда на що також вказував і відповідач.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати на користь позивачів стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1259, 1266 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про визнання недійсними права власності, зміну черговості одержання права на спадщину відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 23 червня 2017 року

Суддя: