АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1066/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19.20 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріНаконечній М. М.

позивача Карась А.О.

представника позивача Прядка В.М.

представник апелянта Новік В.І.

відповідача ОСОБА_9

представника відповідача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ПП «Зрюкін» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ПП. «Болід», ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договорів купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Західінкомбанк» звернувся до суду з позовом до ПП. «Болід», ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договорів купівлі-продажу недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 березня 2006 року між позивачем та виробничо-комерційною фірмою «Зрюкін» був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав грошові кошти ВКФ Зрюкін» в розмірі 1 780 000 грн. на строк до 21.03.2011 року для поповнення обігових коштів, а ВКФ «Зрюкін» зобов'язувався повернути кредит та сплатити 18% річних, комісійну винагороду за видачу кредиту в розмірі 1% від суми кредиту.

20 березня 2007 року між позивачем та приватним підприємством «Зрюкін», що є правонаступником ВКФ «Зрюкін» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору М 4-ЮО від 21.03.2006 року, згідно з якою ліміт кредитування встановлений у розмірі 2050000 грн. із сплатою 18% річних.

08 серпня 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін» було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 21.03.2006 року та додаткової угоди № 1 від 20.03.2007 року, згідно з якою максимальний ліміт кредитування встановлений у розмірі 3 520 000 грн. із сплатою 18% річних.

30 листопада 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін» було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 4-ЮО від 21.03.2006 року, додаткової угоди № 1 від 20.03.2007 року та додаткової угоди № 2 від 08.08.2007 року, згідно з якою максимальний ліміт кредитування встановлений у розмірі 4 020 000 грн. зі сплатою 18% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 4-ЮО від 21 березня 2006 року між позивачем та ПП «БОЛІД» було укладено договір №4-ЮО/ІР застави нерухомого майна (іпотека) від 21 березня 2006 року, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно: нежиле приміщення (частина 1-го поверху приміщення з №1 по № 10 та частина приміщення підвалу з № 1 по № 15), загальною площею 429,7 кв.м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Згідно п. 3.1.2 договору № 4-ЮО/ІР застави нерухомого майна (іпотека) від 21 березня 2006 року відповідач ПП «Болід» зобов'язувався не відчужувати предмет іпотеки в будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями, у тому числі не передавати у наступну заставу.

Позивач стверджує, що внаслідок підробки документів та підроблених судових рішень, умови договору та додаткових угод були порушені, а приміщення перепродане відповідачами неодноразово.

У зв'язку з чим просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.10.2010 року укладений між ПП «Болід» та ОСОБА_11, який зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. 01.10.2010 року за № 4889. Визнати недійним договір купівлі продажу нерухомого майна від 09.12.2010 року, укладений між ПП «Болід» та ОСОБА_11, зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. 09.12.2010 року за № 6462. Визнати недійним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 09.02.2011 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_12, який зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. 09.02.2011 року за № 379.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПП «Зрюкін» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В порядку підготовки справи до слухання на підставі наданих документів про відступлення права вимоги від 14 квітня 2016 року, за яким Карась А.О. набув право вимоги за договором іпотеки від 21 березня 2006 року, ухвалою колегії суддів 12 вересня 2017 року проведено заміну позивача по справі з ПАТ «Західінкомбанк» на Карась А.О.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Західінкомбанк» до ПП. «Болід», ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договорів купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не зазначив у чому полягає недійсність договорів, та які порушення допущено сторонами під час їх укладення, з яких конкретно підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК договори слід визнати недійсними.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2006 року між ПАТ «Західінкомбанк» та виробничо-комерційною фірмою «Зрюкін» був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав грошові кошти ВКФ Зрюкін» в розмірі 1 780 000 грн. на строк до 21.03.2011 року для поповнення обігових коштів.

20 березня 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін», що є правонаступником ВКФ «Зрюкін» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору М 4-ЮО від 21.03.2006 року, згідно з якою ліміт кредитування встановлений у розмірі 2050000 грн.

08 серпня 2007 року між позивачем та ПП «Зрюкін» було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 21.03.2006 року та додаткової угоди № 1 від 20.03.2007 року, згідно з якою максимальний ліміт кредитування встановлений у розмірі 3 520 000 грн.

30 листопада 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 4-ЮО від 21.03.2006 року, додаткової угоди № 1 від 20.03.2007 року та додаткової угоди № 2 від 08.08.2007 року, згідно з якою максимальний ліміт кредитування встановлений у розмірі 4 020 000 грн.

В березні 2010 року службові особи садівничого товариства «Мошенська троянда» надали приватному нотаріусу Черкаського районного нотаріального округу Міняйло І.П. рішення господарського суду Черкаської області від 08.02.2010 року у справі №17/32 за позовом садівничого товариства «Мошенська троянда» до ПП «Болід» про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та про визнання права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 425,4 кв.м. та ухвалу господарського суду Черкаської області від 09.03.2010 року про виправлення описки в рішенні господарського суду Черкаської області із зазначенням правильного реєстраційного номеру майна 29860363 та правильної адреси місцезнаходження майна: АДРЕСА_2, лист від ПАТ КБ «Західінкомбанк» до ПП «Болід» про надання згоди щодо присвоєння частині нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 окремого реєстраційного номеру, наказ № 3 від 05.03.2010 року департаменту архітектури, будівництва та землеустрою Черкаського міського виконавчого комітету «Про присвоєння та зміну нумерації та споруд на території м. Черкаси», зокрема надання окремого порядкового вуличного знаку АДРЕСА_2 нежитловим приміщенням (літ. А-5) І-го поверху №1. з №5 по №10 (площею 207,1 кв.м.), приміщення підвалу з №1-1 по № 1-10 (площею 202,1 кв.м.), сходові клітини №1, II (площею 16,2 кв.м.), разом загальною 425,4 кв.м які розташовані по АДРЕСА_1 на замовлення невстановленої особи ОСОБА_16

На підставі вищевказаних документів 01.10.2010 року між відповідачем ПП «Болід» в особі Гвоздь С.В., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. 23. 09. 2010 року за реєстр. № 1414 відповідачем ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно п. 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01. 10. 2010 року відповідач ПП «Болід» продав відповідачу ОСОБА_11 нежитлові приміщення літ. «А-5», а саме приміщення 1-го поверху №1, з №5 по №10 загальною площею 207,1 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_2. Даний договір купівлі-продажу був зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І.

Крім того 09.12.2010 року між відповідачем ПП «Болід» в особі Гвоздя С.В., який діяв на підставі довіреності, досвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. та відповідачем ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно п. 1.1 даного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.12. 2010 року відповідач ПП «Болід» продав відповідачу ОСОБА_11 нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення літ. «А-5», а саме приміщення підвалу з № 1-1 по №1-10, сходові клітини №1, II загальною площею 218,3 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_2.

09.02.2011 року між відповідачами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до яких відповідач ОСОБА_11 передав відповідачу ОСОБА_12 нежитлові приміщення 1-го поверху №1, з № 5 по № 10, приміщення підвалу №1-1 по № 1-10, сходові клітини № 1, II літ. «А-5» загальною площею 425,4 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень був зареєстрований приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. 09.02.2011 року за № 379.

Представник ПАТ «Західінкомбанк» вважаючи що правочини, договори купівлі-продажу іпотечного майна без згоди іпотекодержателя були вчинені за фальшивими документами, звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи і постановою слідчого СУ УМВС України в Черкаській області старшого лейтенанта міліції Ходосовської О.В. 10 травня 2012 року було порушено кримінальну справу за фактами використання підробних документів при вчиненні правочинів з іпотечним майном.

Після порушення кримінальної справи іпотекодержатель ПАТ «Західінкомбанк», вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу іпотечного майна недійсними.

Постановою слідчого Соснівського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області лейтенанта міліції Забудського В.В. від 22 травня 2015 року кримінальне провадження в справі, порушеної за фактами використання підробних документів при вчиненні правочинів з іпотечним майном, закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вчинення правочинів з іпотечним майном за фальшивими документами.

Позивач ПАТ «Західінкомбанк» 15 червня 2015 року отримав копію рішення суду першої інстанції і не оскаржував рішенні суду першої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 14 квітня 2016 року №31/03-02 кредитор ПАТ «Західінкомбанк» продав, а ТОВ «Фінансова компанія «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» прийняла право вимоги зобов'язання до ПП «Зрюкін», що є правонаступником ВКФ «Зрюкін», що ґрунтуються на кредитному договорі, укладеним між ПАТ «Західінкомбанк» та ВКФ «Зрюкін», в тому числі і договір іпотеки. В цей же день 14 квітня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «НЕКСТДЖЕН ФІНАНС» продала, а громадянин Карась А.О. прийняв право вимоги зобов'язання до ПП «Зрюкін», що є правонаступником ВКФ «Зрюкін», що ґрунтуються на кредитному договорі, укладеним між ПАТ «Західінкомбанк» та ВКФ «Зрюкін», в тому числі також і договір іпотеки. 23 березня 2017 року представник Карася А.О., ОСОБА_21, ознайомився з матеріалами даної цивільної справи і також не подавав апеляційної скарги.

Боржник за кредитним договором ПП «Зрюкін», який не був залучений в якості сторони по справі судом першої інстанції, вважаючи свої права порушеними, подав апеляційну скаргу на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року. В обґрунтування своїх вимог про порушене право апелянт зазначає, що він як боржник за кредитним договором в поточний час свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, тому вибуття предмету іпотеки до іншої особи позбавляє можливості його як кредитора задоволити вимоги про погашення його заборгованості за рахунок іпотечного майна.

Під час апеляційного розгляду справи представник апелянта Новік В.І. пояснив, що так як судом апеляційної інстанції прийнята апеляційна скарги і відкрито апеляційне провадження, то це підтверджує факт порушення його прав і додатковому доказуванню порушення прав апелянта рішенням суду першої інстанції доведенню в апеляційній інстанції уже не потребує.

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною, так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Предметом спору по даній справі є правочини, вчинені з майном без згоди іпотекодержателя, які позивач, він же іпотекодержатель, вважає іпотечним майном.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, якщо правочини вчинені з майном, що є предметом іпотеки, без погодження з іпотекодавцем, то дане майно не припиняє свого статусу предмету іпотеки, а тому права право іпотекодержателя не порушено. Такий висновок колегії суддів буде відповідати правовим позиціям ВС України, висловлених ним 06.07.2016 року по справі №6-1213цс16 та 13.04.2016 року по справі №6-2467цс15.

Боржник за кредитним договором ПП «Зрюкін» не має повноважень не представлення інтересів іпотекодаржателя, а тому питання про права апелянта, ПП «Зрюкін», рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року не вирішувалось і не порушено.

Зі змісту статей 203, 215, 216 ЦК України вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

ЦК не містить визначення поняття "заінтересована особа", тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв'язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Таких правових підстав апелянтом не наведено, який не являється стороною оспорюваних правочинів.

Відповідно до п.8 постанови пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

На підставі вищевикладених норм законодавства та роз'яснень пленуму ВСУ, враховуючи, що апелянт не є стороною у справі та судом не вирішено питання про його права та обов'язки, колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження у даній справі.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 292, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ПП «Зрюкін» на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ПП. «Болід», ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договорів купівлі-продажу - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :