Справа № 548/844/17
Провадження № 2/548/500/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2017 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Миркушіної Н.С.,

при секретарі Вовк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на гараж за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на гараж за набувальною давністю, мотивуючи його тим , що влітку 2006 року за адресою вул. Шевченка 37 у м.Хорол Полтавської області на місці розпочатого будівництва ОСОБА_2 позивач збудував гараж , внутрішньою площею приміщення 29,6 метрів квадратних та загальним розміром 35,3 метрів квадратних. Через свою правову необізнаність позивач не оформив введення гаража в експлуатацію. Вже понад 10 років він користується цим гаражем відкрито та безперервно , доглядає за технічним станом будівлі, сплачує за електроенергію.

Приміщення гаража знаходиться на приватній земельній ділянці позивача загальною площею 0,0036 га за кадастровим номером 0 50 003 0454 , про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 195035.

Зареєструвати за позивачем збудований гараж відділ нерухомості (Державний

реєстратор)відмовився та запропонував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на збудований гараж .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохав їх задовольнити.

Відповідач виконавчий комітет Хорольської міської ради Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, зазначивши, що позов визнає повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, з"ясувавши позицію сторін, взявши до уваги визнання відповідачем позову, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено , що факт належності позивачу гаража по вул. Шевченка 37 в м.Хорол Полтавської області підтверджується технічним паспортом на гараж , в якому вказана інвентаризаційна вартість нерухомого майна , дозволом на проведення робіт , виданого 27.01.2006 року , згідно рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради від 17.01.2006 року та рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради № 279 від 15.11.2016 року. Також факт належності позивачу гаража підтверджує комісія на чолі з депутатом міської ради (акт від 22.05.2017 року ).

Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності обєкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено у ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном).

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред»явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв»язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Отже, відповідно до вищевказних норм чинного законодавства України, набувачеві достатньо володіти чужим нерухомим майном протягом 10 років із дотриманням вимог, встановлених законом, набуває право власності на це майно.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Згідно з п.п. 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року, а правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року.

Отже, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001 року, тому право на звернення до суду в порядку ст.344 ЦК України з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникає тільки після 1 січня 2011 року.

Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги неможливість оформлення своїх прав у іншому порядку, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на гараж за набувальною давністю, слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 174, 212, 213, 215 ЦПК, ст.ст. 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області про визнання права власності на гараж за набувальною давністю,- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на збудований гараж , розташований за адресою : Полтавська область , м.Хорол вул. Шевченка 37 загальною площею 35,3 метрів квадратних , за набувальною давністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Н.С. Миркушіна