У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал» про визнання права власності на майнові права за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 відповідно до договору № ПР/484-5.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 лютого 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Преміал» (далі - ТОВ «Інтер-Преміал») було укладено договір № ПР/484-5 купівлі-продажу майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

За умовами цього договору він вніс вартість майнових прав на квартиру у сумі 1 070 080 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Інтер-Преміал» від 24 лютого 2015 року про фінансування 100% майнових прав.

Відповідач своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав не виконував та не дотримувався строків завершення будівництва, що унеможливлює набуття ним права власності на об'єкт інвестування.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 згідно договору № ПР/484-5 від 18 лютого 2015 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2016 року, ухваленим за наслідками розгляду апеляційної скарги ТОВ «Градострой», рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, справу направити на новий судовий розгляд.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Згідно із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року (справа № 6-1858цс15) та від 2 грудня 2015 року (справа № 6-1732цс15), майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач повністю проінвестував двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що є підставою для визнання за ним права власності на майнові права на цю квартиру.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» (далі - ТОВ «Градострой»), апеляційний суд дійшов висновку про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в позові з тих підстав, що за змістом укладеного між сторонами договору покупець набуває права власності на майнові права лише після отримання продавцем сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації і підтверджує його готовність до експлуатації, а також після підписання акта прийому-передачі.

З наданих особами, які беруть участь у справі, доказів апеляційним судом встановлено, що відповідач на час укладення договору з позивачем не мав права власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 і квартири з таким номером відповідно до проектної документації у цьому будинку немає.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з указаним позовом об'єкт капітального будівництва за будівельною адресою АДРЕСА_1 в експлуатацію не введений, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта проектній документації та його готовності до експлуатації не отримано, акт прийому-передачі об'єкта між продавцем та покупцем не підписано.

Такі висновки апеляційного суду відповідають норма матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що під час розгляду справи апеляційний суд не взяв до уваги договір № 13-10/15-ПР, укладений 13 жовтня 2014 року між ТОВ «Градострой» та ТОВ «Інтер-Преміал», про участь у будівництві та додатки до нього, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як убачається із матеріалів справи, договір № 13-10/15-ПР від 13 жовтня 2014 року, на який посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, було ним подано до канцелярії апеляційного суду 25 лютого 2016 року.

Водночас, із журналу судового засідання від 25 лютого 2016 року випливає, що апеляційний суд відхилив клопотання представника ОСОБА_1 про долучення цих доказів до матеріалів справи, тому обґрунтовано не брав їх до уваги при ухваленні17 березня 2016 року рішення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд не врахував визнання позову відповідачем, не є підставою для скасування рішення апеляційного суду, оскільки суд може не брати до уваги заяву відповідача про визнання позову, якщо дійде висновку, що це порушує права інших осіб, а такі порушення прав в апеляційному суді встановлені.

Іншій доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків апеляційного суду про відсутність на час розгляду справи умов, які відповідно до укладеного між ним та ТОВ «Інтер-Преміал» договором, є підставою для визнання за позивачем права власності на майнові права на квартиру.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова В.О.Кузнєцов