Справа № 487/2148/17
Провадження № 2/487/1436/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17.07.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Агєєвої Л.І.,

при секретарі Ткаченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Житлово-комунальне підприємством ММР ЖЕК №2 «Бриз», про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, яка була йому подарована на підставі договору дарування від 17.02.2016 р. та відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. У заяві позивач вказав, що крім нього в спірній квартирі зареєстровані його діти та відповідач ОСОБА_2, який там не проживає з 2013 року, комунальні послуги не сплачує, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки самостійно зняти відповідача з реєстрації не може.

03.07.2017 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд усунути перешкоди у користуванні, розпорядженні власністю за адресою: АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою №17 по вул. Лазурна, 6А та примусово зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав і просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений через оголошення у пресі.

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

За згодою позивача суд ухвалив розглядати справу відповідно до ст.224 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності, на підставі договору дарування від 17.02.2016 року належить квартира АДРЕСА_3. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано 19.02.2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до довідки ЖКП ММР «Бриз» ЖЕК №2 дільниця 4 від 28.03.2017 за №596 року у спірній квартирі, крім позивача, зареєстровані також його доньки, відповідач по справі ОСОБА_2

З 2013 року відповідач у вказаній квартирі не зявляється, не проживає, спільне господарство з його сімєю не веде, витрати по утриманню майна не несе.

Факт не проживання ОСОБА_2 за зазначеною адресою, підтверджується актом про не проживання від 28.03.2017 року, що завірений ЖКП ММР «Бриз» ЖЕК №2 дільниця 4.

Суд зазначає, що при розгляді справи будь-яких перешкод для проживання відповідача у спірному домоволодінні з боку позивача, судом встановлено не було, належним способом захисту прав позивача є усунення перешкод у здійсненні право користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом та примусове зняття з реєстраційного обліку місця проживання.

Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

А за такого, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 власністю за адресою: АДРЕСА_4 шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №17 по вул.Лазурна, 6а в м. Миколаєві та зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстраційного обліку за адресою: Миколаїв, АДРЕСА_5.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку визначеному ст.294 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Л.І. Агєєва