Ухвала

іменем україни

10 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Людмили Володимирівни про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 липня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № KF 50773, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 230 тис. доларів США зі строком повернення до 10 липня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та в розмірах, установлених цим договором.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника 23 липня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_6 передала в іпотеку належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

При укладенні іпотечного договору приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. було внесено відповідні записи до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 11 липня 2008 року № KF 50773 банком було подано позовну заяву до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте позивачу стало відомо про факт припинення іпотеки за даним кредитним договором із сформованої довідки від 28 березня 2016 року № 56139827.

Обтяження було припинено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. на підставі заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року, яким визнано недійсним договір іпотеки від 23 липня 2008 року, знято заборону відчуження спірної квартири та виключено її з Єдиного реєстру заборон.

У період чинності вказаного рішення суду ОСОБА_6 відчужила належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 03 березня 2012 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 23 серпня 2012 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року скасовано; ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2013 року позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду.

ПАТ «ВіЕс Банк» вважало, що нотаріус при вилученні обтяження діяв неправомірно, не повідомив письмово кредитора про зняття заборон із предмета іпотеки, не перевірив на відповідність чинному законодавству заочного рішення суду. На думку позивача, дії приватного нотаріуса призвели до незаконного відчуження нерухомості, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк», що унеможливлює виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляє банк першочергового права задовольнити вимоги за кредитним договором від 11 липня 2008 року № KF 50773.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 липня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими припинено обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язано приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярову Л.В. поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, які існували в Державному реєстрі прав на нерухоме майно до внесення змін згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року зазначене судове рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими припинено обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язання поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, які існували в Державному реєстрі прав на нерухоме майно до внесення змін згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень скасовано та у позові в цій частині відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «ВіЕс Банк» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Оскільки заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року було скасовано, в подальшому позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими припинено обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, та зобов'язання Котлярової Л.В. поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження та іпотеку (заборона на нерухоме майно) нерухомого майна, які існували в Державному реєстрі прав на нерухоме майно до внесення змін згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовляючи в позові в цій частині, зазначав, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, якими регулювались у 2012 році та регулюються на даний час правовідносини щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Так, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно діє з 01 січня 2013 року.

Постанова Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2012 року № 824, з 01 січня 2013 року втратила чинність.

Наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року № 1844/5, який набрав чинності з 01 січня 2013 року, затверджено Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, яким визначено процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Нотаріусом Котляровою Л.В. було виключено записи з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у січні 2012 року, коли Державний реєстр речових прав на нерухоме майно ще не діяв та, відповідно, записів про обтяження квартири у такому реєстрі не містилось, відтак, такі записи й не можуть бути поновлені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, апеляційний суд зазначав, що вирішуючи питання про реєстрацію обтяжень квартири, судом першої інстанції не було вирішено питання про залучення до участі у справі ОСОБА_7, який на даний час є власником цієї квартири.

При цьому апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

С.О.Карпенко