УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір від 19 серпня 2006 року, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у розмірі 151 500 грн, яка у свою чергу зобов'язалася прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. У забезпечення виконання вимог за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 19 серпня 2006 року відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано наступне нерухоме майно: 3-х кімнатна квартира загальною площею 65,0 кв.м, житловою площею 43,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у останнього виникла заборгованість, в рахунок погашення якої банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «ПУМБ» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб судового захисту, оскільки останній повинен подавати позов у відповідності до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові з інших підстав, виходив із того, що на час розгляду справи, відповідач сплатив прострочену кредитну заборгованість, та те, що сума боргу, у рахунок якої банк просив звернути стягнення, є неспівмірною із сумою непогашеного кредиту.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом установлено, що між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір від 19 серпня 2006 року, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 151 500 грн, а позичальник зобов'язалась прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки визначені кредитним договором.

У забезпечення виконання вимог за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 19 серпня 2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано наступне нерухоме майно: 3-кімнатна квартира загальною площею 65,0 кв.м, житловою площею 43,9 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Станом на 10 грудня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 93 481 грн 83 коп., з яких заборгованість за сумою кредиту 90 522 грн 92 коп.; заборгованість за непогашеними процентами за користування кредитом складає 2 958 грн 91 коп.

2 листопада 2015 року банк направив ОСОБА_4 вимогу про дострокове повернення кредиту. Разом із тим, вимогу щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку не усунення порушення було направлено і ОСОБА_3

Вимога про повернення боргу за кредитним договором залишилась без відповідного реагування зі сторони позичальника.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і на підставі ст. ст. 12, 33, 39, 40 вказаного Закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України дійшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, при цьому не надав належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності та не врахував того, що банк використав належне йому право на дострокове повернення всієї суми боргу, тобто сума боргу розрахована банком станом на 10 грудня 2015 року в розмірі 93 481 грн 83 коп. - є простроченою, позичальник зазначену суму боргу у повному обсязі не сплатив, заборгованість останньої збільшується, оскільки продовжують нараховуватися відсотки за користування кредитом. Звернення стягнення на предмет іпотеки є законним правом іпотекодержателя, тому відмовивши у задоволенні цих вимог, суди фактично позбавили позивача такого права.

Разом із тим, з висновком апеляційного суду щодо неспівмірності заборгованості боржника за кредитним договором із вартістю предмета іпотеки, також неможливо погодитись, оскільки судом не був встановлений розмір боргу боржника перед кредитором на час вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович