Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2017 Справа №607/5013/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Чех Ю.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 19.09.2009 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 який було розірвано рішенням суду від 21.12.2015 року. Від даного шлюбу у них є дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З метою відпочинку, оздоровлення дитини їй необхідно виготовити візові та проїзні документи на імя дочки та виїжджати з дитиною за межі України, на що обовязково потрібна згода відповідача, як батька дитини. У звязку з тим, що відповідач добровільно такої згоди не надає, тому просить надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дозвіл на виїзд останньої за межі України в країни Шенгенської зони Італію, Іспанію, Португалію, Турецьку Республіку, Республіку Ізраїль та Арабську Республіку Єгипет в супроводі матері ОСОБА_1 в період з 01 травня 2017 року по 01 травня 2018 року без згоди батька ОСОБА_4.

ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, а також подали заяву про збільшення позовних вимог у якій просять також збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача в користь позивача на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 700,00 грн. згідно рішення суду від 21.12.20115 року, до суми 1000, 00 грн. щомісячно. В обґрунтування збільшених позовних вимог зазначають, що стягнутих аліментів у розмірі 700,00 грн. є недостатньо для забезпечення дитини усім необхідним.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнала та просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог з підстав зазначених у письмовому запереченні на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав:

Згідно свідоцтва про народження серії І-ИД №159336, ОСОБА_6 народилася 07.06.2012 року в м. Тернопіль та її батьками є ОСОБА_4 батько та ОСОБА_8 мати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.12.2015 року розірвано шлюб, що був укладений 19.09.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8.

Одночасно даним рішенням суд вирішено стягувати із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 700,00 (сімсот) грн. щомісячно, починаючи з 18 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_8 20.10.2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №132970.

Неповнолітня дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 та перебуває на її вихованні, що не заперечується сторонами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів, станом на 01.04.2017 року заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 8006,45 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів, станом на 01.05.2017 року заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 5306,45 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів, станом на 01.06.2017 року заборгованість ОСОБА_4 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 3006,45 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, суду пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_5 проживає разом з ними, дитина часто хворіє на захворювання верхніх дихальних шляхів у звязку з чим лікарями рекомендовано оздоровлення дитини на морі, однак відповідач як батько дитини не дає дозвіл на виїзд дочки за межі України, крім того не в повній мірі сплачує аліменти та рідко спілкується з дитиною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є батьком відповідача, що його син ОСОБА_4 на даний час не має сталого заробітку, однак старається сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 та знає, що дитина є здорова.

Позивачем ОСОБА_1 подано копію медичної картки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якої вбачається, що дитина періодично хворіє захворюваннями верхніх дихальних шляхів.

Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З поданих позивачем доказів судом не встановлено наявності підстав передбачених ст. 192 Сімейного кодексу України для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача в користь позивача утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700,00 грн. щомісячно, а тому суд вважає, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів до задоволення не підлягають.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Згідно з вимогами п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-ХІІ) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, може бути дозволено на підставі рішення суду у разі відсутності згоди одного з батьків. Рішення суду у разі тимчасового виїзду за кордон має містити зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.

Відповідачем не надано суду доказів надання його нотаріально завіреної згоди на виїзд дочки ОСОБА_5 за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 з метою відпочинку та оздоровлення.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок та оздоровлення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та не спростовані відповідачем, а тому суд вбачає достатні підстави для часткового задоволення позову та надання дозволу на одержання візових та паспортних документів для неповнолітньої ОСОБА_6 та виїзд останньої за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони Італію, Іспанію, Португалію, Турецьку Республіку, Республіку Ізраїль та Арабську Республіку Єгипет в супроводі матері ОСОБА_1 в період з 01 травня 2017 року по 01 травня 2018 року без згоди батька ОСОБА_4.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 640 грн. понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат.

В задоволенні решти вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в Україну громадян України", п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" від 27 січня 1995 р. №57, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони Італію, Іспанію, Португалію, Турецьку Республіку, Республіку Ізраїль та Арабську Республіку Єгипет в супроводі матері ОСОБА_1 в період з 01 травня 2017 року по 01 травня 2018 року без згоди батька ОСОБА_4.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на вчинення необхідних дій щодо виготовлення та одержання візових та паспортних документів неповнолітньої дочки ОСОБА_6 без згоди батька ОСОБА_4.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_11