АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/8368/16-ц Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 22-ц/790/3122/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: відшкодування збитків
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів та відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди 135718,72 грн. та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 вересня 2014 року між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання посередницьких послуг, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу на умовах, визначених в даному договорі та враховуючи інтереси замовника, посередницькі послуги з питання оформлення технічної документації та представництво інтересів в Державній архітектурно-будівельній інспекції строком до 22.09.2014 року.

Виконавець зобов'язався надати посередницькі послуги в строк до 3 місяців з дня підписання договору, тобто до 12.12.2014 року.

ОСОБА_4 зобов'язався прийняти надані послуги та сплатити їх вартість у розмірі 40 000 грн.

Кошти в розмірі 40 000 грн. були отримані відповідачем під час підписання договору про що свідчить його розписка, вчинена на договорі. Отже, позивач ОСОБА_4 виконав свої зобов'язання за договором в частині оплати послуг, що мають бути надані в майбутньому.

Відповідач у встановлені договором строки взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим 25.12.2014 року сторонами було погоджено зміни до договору, та визначено, що зобов'язання мають бути виконані в строк до 20.02.2015 року, та відповідач отримав додатково від замовника 30 000 грн. про що також свідчить розписка ОСОБА_3, вчинена на договорі.

Таким чином, загальна сума отримана ОСОБА_3 від ОСОБА_4 на виконання умов договору становить 70 000 грн.

Оскільки до 20.02.2015 року ОСОБА_3 свої зобов»язання за вищевказаним договором не виконав ОСОБА_4 звернувся до суду за захистом своїх прав.

В запереченнях на позовну заяву, ОСОБА_3 посилаючись на те, що свої зобов»язання перед ОСОБА_4 за договором про надання посередницьких послуг від 12.09.2014 року виконав просив в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_4 та на його користь стягнуто з ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі - 70 000,00 грн., індекс інфляції - 31 710,00 грн., три проценти річних в сумі 3417,53 грн., пеню в сумі 2 100,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 072,27 грн., а всього 108 299 грн. 80 коп.

Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_3, який, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим відповідачем доказам виконання спірного договору, а саме, технічного висновку про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації квартир після перепланування з нежитлових приміщень та копію Кваліфікаційного сертифікату НОМЕР_1, який підтверджує право експерта ОСОБА_5 на здійснення технічного обстеження будівель і споруд.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не доведено факт виконання ним зобов»язань за договором про надання посередницьких послуг від 12 вересня 2014 року, оскільки ані умови договору, ані розписка не вказує, що грошові кошти в розмірі 40 000 грн. позивач зобов»язаний був сплатити чи фактично сплатив саме в момент підписання спірного договору в якості передплати за виконання послуг в майбутньому.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що розписка, написана ним власноручно про отримання 30 000 грн., не має жодного відношення до спірного договору, не є додатковою угодою чи будь-якими змінами до спірного договору.

Вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 258 ЦК України, згідно якої до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 у встановлені законом строки взяті на себе зобов»язання за спірним договором не виконав та не надав визначені ним послуги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями учасників процесу, 12 вересня 2014 року між ОСОБА_6 (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір про надання посередницьких послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику на умовах, визначених в даному договорі та враховуючи інтереси замовника, посередницькі послуги з питання оформлення технічної документації та представництво інтересів в Державній архітектурно-будівельній інспекції строком до 22.09.2014 року.

Пунктом 7 вказаного договору передбачено, що технічна документація мала бути оформлена на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1

Пунктом 2.1.1 Договору передбачено, що виконавець зобов'язався надати посередницькі послуги в строк до 3 місяців з дня підписання договору, тобто до 12.12.2014 року.

Відповідно до п.п. 3.1, 4.1 договору замовник зобов'язаний прийняти надані послуги та сплатити їх вартість у розмірі 40 000 грн.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Як вбачається з розписки ОСОБА_7 написаною та підписаною останнім власноручно, грошові кошти за договором були передані останньому в повному обсязі.

Згідно додатку до договору про надання правової допомоги від 12.09.2014 року ОСОБА_7 отримав додатково 30 000 грн. та зобов»язався до 20.02.2015 року оформити документи на приміщення за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином, позивач свої зобов»язання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.4 договору факт надання та передачі послуг фіксується шляхом складання двустороннього акта виконаних робіт. Акт виконаних робіт видається виконавцем не пізніше 3-х банківських днів після закінчення місяця, в якому була надана послуга.

Матеріали справи акту виконаних робіт не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, оскільки він є обгрунтованим та зробленим при повному дослідженні матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про недоведеність сплати позивачем 40 000 грн. спростовуються розпискою, власноручно підписаною ОСОБА_7

Вимоги щодо визнання вищевказаної розписки недійсною ОСОБА_7 не заявлялись.

Наявність в матеріалах справи технічного висновку про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації квартир після перепланування з нежитлових приміщень не є належним доказом виконання ОСОБА_7 своїх обов»язків за спірним договором, оскільки відповідно до п. 1.4 договору належним доказом його виконання є акт приймання виконаних робіт.

Доводи апеляційної скарги про стягнення неустойки стягнення неустойки понад один рік спростовуютьтся наявними в рішенні суду першої інстанції розрахунками., з яких вбачається стягнення пені з урахуванням строків позовної давності за один рік.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

При цьому підставами для застосування до виниклих правовідносин вимог ст.. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048,1054,1061 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки договором не передбачено стягнення процентів, а положення статей 1048,1054,1061 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, пов»язані з наданням посередницьких послуг, нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 27173,66 грн. є безпідставними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 не надано ані до районного суду ані до суду апеляційної інстанції жодних належних та допустимих доказів, які відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчать про те, що ОСОБА_7 умови договору про надання посередницьких послуг від 12.09.2014 року виконано.

Рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в відповідності до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: