АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3796/17 Головуючий 1 інстанції - Мамалуй М.В.
Справа № 643/655/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк»

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», відділення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у м. Харкові, треті особи - Національний банк України, ОСОБА_3, про визнання договорів поруки припиненими, -

в с т а н о в и в:

25 січня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися у суд із вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк», відділення ПАТ «Дельта Банк» про визнання договорів поруки припиненими, який в подальшому уточнили та доповнили.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 29 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 укладені договори поруки №7214/25.1/06-N-П, №7214/25.2/06-N-П. Згідно з умовами вказаних договорів, позивачі зобов'язалися солідарно з позичальником ОСОБА_4 відповідати перед банком щодо виконання обов'язків останньої за кредитним договором №7214/25/06-N, який був укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останній замінив кредитора у вищевказаних зобов'язаннях.

Додатковим договором до кредитного договору від 08 серпня 2011 року у пункті 1 черговість погашення заборгованості була істотно змінена в порівнянні з первинними умовами пункту 4.8 кредитного договору та пункту 2.3 договорів поруки.

Пунктом 1 додаткового договору передбачено, що «Банк має право в односторонньому порядку змінити черговість погашення боргових зобов'язань за Кредитним договором та усіма додатковими договорами до нього».

Відповідно до пунктів 3, 4 додаткового договору банк отримав право направляти кошти на будь-які рахунки на розсуд банку з метою їх продажу на міжбанківському валютному ринку, за курсом, що склався на день купівлі іноземної валюти, з урахуванням комісії банку за купівлю, що визначається тарифами банку (п.п. 5, 6), при цьому банк самостійно визначає курс продажу національної валюти.

Позивачі вважають, що таким чином вказані умови додаткового договору збільшили загальний обсяг відповідальності поручителів порівняно з кредитним договором, при цьому своєї згоди на укладення додаткового договору вони не давали, що є порушенням пункту 2.6. договорів поруки.

Крім того, позивачі також вважають припиненими вищезазначені договори поруки, оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернувся до них як поручителів з досудовими вимогами лише 17 листопада 2014 року, що отримані ними 26 листопада 2014 року - з якого почався перебіг триденного строку у розумінні статей 251, 252 ЦК України та пункту 2.2 договорів поруки.

01 грудня 2014 року вони у своїй заяві повідомили банк про бажання виконати вимоги добровільно, яка була отримана банком 04 грудня 2014 року. Банк відповіді не надав, тобто відмовився прийняти виконання. Таким чином, перебіг шестимісячного строку, визначеного частиною 4 статті 559 ЦК України, почався 29 листопада 2014 року та закінчився 30 травня 2015 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки № 7214/25.1/06-N-П від 29 листопада 2006 року, укладений ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

Визнано припиненим договір поруки № 7214/25.2/06-N-П від 29 листопада 2006 року, укладений ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначало, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взято до уваги те, що зміна черговості погашення заборгованості за кредитним договором не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, оскільки сума кредиту, процента ставка, період нарахування процентів, кінцевий строк повернення кредиту залишилися такими, за яких поручителі погодилися забезпечувати виконання кредитного зобов'язання.

Крім того, строк виконання основаного зобов'язання боржника не був змінений направленням вимоги і не настав 29 листопада 2014 року, оскільки банк не вимагав сплати достроково всієї суми заборгованості за кредитом, а лише попереджав про таку можливість.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які право відносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що додатковий договір № 1 від 08 серпня 2011 року до кредитного договору від 29 листопада 2006 року змінює черговість погашення заборгованості, який був підписаний без участі поручителів, без повідомлення їх про такі зміни, що збільшує обсяг їх відповідальності, у зв'язку з чим припиняє дію договорів поруки. Крім того, банк не пред'явив вимоги до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тому в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Як вбачається з наявних матеріалів справи 29 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки №7214/25.1/06-N-П, а також між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки №7214/25.2/06-N-П, за умовами яких останні зобов'язалися солідарно з позичальником ОСОБА_4 відповідати перед банком щодо виконання обов'язків останньої за кредитним договором №7214/25/06-N, який був укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4

08 серпня 2011 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 укладений додатковий договір №1 до кредитного договору від 29 листопада 2006 року, пунктом 1 якого встановлено, що при надходженні до банку коштів для погашення заборгованості за кредитним договором та додатковими договорами до нього банк направляє ці кошти на погашення такої заборгованості у черговості інший, ніж було передбачено пунктом 4.8. кредитного договору, а також пунктом 2.3. договорів поруки.

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними договорами.

Звертаючись у суд з позовом про визнання договорів поруки припиненими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на частину 2 статті 559 ЦК України та зазначали, що 17 листопада 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до них, як поручителів, з досудовими вимогами, в яких зазначалося, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, у зв'язку з чим банк вимагав розглянути претензії у відповідні строки сплатити заборгованість та попереджав, що у разі незадоволення цих претензій банк буде вимушений звернутися до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованість за кредитним договором.

Зазначені вимоги поручителями отримані 26 листопада 2014 року та відповідно до вимог статті 555 ЦК України повідомили боржника про одержання вимог кредитора.

30 листопада 2014 року поручитель ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з клопотанням про надання дозволу позичальнику на продаж предмету іпотеки - квартири, яке було отримано банком 04 грудня 2014 року.

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» своїми діями, а саме тим, що не надав дозволу продати квартиру - предмет іпотеки, а отримані кошти звернути на погашення заборгованості, тим самим відмовився прийняти належне виконання, запропоноване поручителями та боржником ОСОБА_3

Крім того, пунктом 2.2 договорів поруки визначено, що при порушенні позичальником своїх зобов'язань за платежами, що виникли за кредитним договором, поручитель на підставі письмово повідомлення позичальника або банку, в триденний строк (включаючи день отримання повідомлення), виконує в повному обсязі платіжні зобов'язання позичальника за кредитним договором, які підлягали виконанню, але не були виконані позичальником.

Оскільки вимоги банку поручителями не були виконані, то з 29 листопада 2014 року був встановлений шестимісячний строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, в межах якого ПАТ «Дельта Банк» мав право звернутися до суду з вимогою до поручителів про примусове стягнення боргу, який сплив 31 травня 2015 року.

Таким чином, на думку позивачів, з якою погодився й суд першої інстанції, є підстави вважати поруку припиненою, оскільки ПАТ «Дельта Банк» втратив можливість звертатися до поручителів з вимогою про стягнення заборгованості з підстав, передбачених частинами 2 та 4 статті 559 ЦК України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Статтею 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 2 статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настанні строку виконання основаного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з кредитного договору та договорів поруки строк виконання основного зобов'язання встановлено 10 листопада 2031 року включно.

Направляючи досудову вимогу на ім'я поручителів ПАТ «Дельта Банк» не вимагав сплати достроково всієї суми заборгованості за кредитом, а лише попереджав про таку можливість.

У досудових вимогах ПАТ «Дельта Банк» ставилося питання про сплату простроченої (поточної) заборгованості (том 1 а.с. 25, 26).

Таким чином, строк виконання основаного зобов'язання боржника не був змінений направленням досудової вимоги поручителям і не настав 29 листопада 2014 року.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, в якій зазначено, що оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

З огляду на викладеного, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо визнання договорів поруки припиненими з підстав, передбачених частиною 4 статті 559 ЦК України такими, що не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Крім цього, судова колегія звертає увагу на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення був зроблений висновок щодо припинення договорів поруки з підстав, що додатковим договором № 1 від 08 серпня 2011 року до кредитного договору від 29 листопада 2006 року було збільшено обсяг відповідальності поручителів. При цьому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачами такі вимоги не заявлялися.

Враховуючи зазначені обставини, за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 статті 309 ЦПК України і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог про визнання договорів поруки припиненими.

Керуючись ст.ст. 11, 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 553, 554, 559 ЦК України,-

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договорів поруки припиненими - відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський