Справа № 444/2740/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/3928/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

20 грудня 2016 року позивач звернулася з позовом, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про стягнення заподіяної шкоди (13 174,21 - майнова шкода внаслідок пошкодження автомобіля, 983,37 грн. -майнова шкода, заподіяна внаслідок ушкодження здоровя, 4 000 - моральна шкода, 950 грн. - вартість оцінки транспортного засобу, 551,20 грн. - сплачений судовий збір) . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27 липня 2016 року о 17 годині 40 хвилин на вулиці Львівській в місті Жовкві відбулося зіткнення двох автомобілів: «Рено Кенго», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під її керуванням та «Ніссан Прімера», реєстраційний номер у ОСОБА_6 LZA 53364, під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок ДТП пошкоджений керований нею автомобіль, вона отримала тілесні ушкодження. Відповідно до постанови Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Просить позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 майнову шкоду у вигляді збитків, заподіяних їй внаслідок пошкодження її автомобіля, в розмірі 13 174, 21 грн., заподіяну їй внаслідок ушкодження здоровя шкоду в розмірі 456, 17 грн., моральну шкоду, заподіяну їй внаслідок ушкодження здоровя, в розмірі 4 000 грн., вартість незалежної оцінки колісного транспортного засобу в розмірі 950 грн.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що ДТП сталася з вини позивача, яка не дотримувалась Правил дорожнього руху. Вказує, що судом не було витребувано історії хвороби позивача.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить таке залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 179 цього Кодексу визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції цього не врахував в повному обсязі, не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обовязку сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обовязковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з доказів, що надані сторонами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 27 липня 2016 року близько 17 год. 40 хв., ОСОБА_5, керуючи автомобілем ««Ніссан Прімера», реєстраційний номер у ОСОБА_6 LZA 53364, на вулиці Львівській у м.Жовква Львівської області, не надав дорогу автомобілю «Рено Кенго», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який мав перевагу в русі, під керуванням позивача; порушив вимоги Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів. Внаслідок вказаної ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, які відносяться до легкого ступеня важкості, а транспортні засоби отримали технічні ушкодження. Ці обставини встановлені постановою Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року, яка набрала законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особі, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зіст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями бо бездіяльністю інших осіб.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну дією таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки крім іншого, є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Вирішуючи спори, повязані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обовязок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно звіту № ФД-01049 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу, який належить позивачеві, вартість такого ремонту після ДТП становить 13 174,21 грн. (а.с.13-15,28-32). За проведення оцінки ремонту транспортного засобу після ДТП ОСОБА_3 сплатила 950 грн., що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.25).

Суд першої інстанції ухвалив мотивоване рішення щодо стягнення коштів у зазначених розмірах.

Є встановленим, що позивач отримала тілесні ушкодження у ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_5

Покладаючи на відповідача обовязок по відшкодуванню майнової шкоди, завданої здоровю позивача, суд першої інстанції не врахував, що на обґрунтування цієї позовної вимоги позивачем не надано належних та допустимих доказів. Такими не можуть вважатися надані ксерокопії чеків, виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні докази про призначення саме цих препаратів позивачеві, а також придбання таких за наданими чеками саме позивачем за власні кошти. Задовольняючи позов в частині стягнення шкоди, заподіяної здоровю позивача в розмірі 456,17 грн., суд першої інстанції в цій частині своє рішення не мотивував, з чим колегія суддів погодитися не може.

Суд першої інстанції мотивовано задовольнив позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача, з чиєї вини сталася ДТП, у якій отримала тілесні ушкодження позивач. Погоджуючись із оскаржуваним рішенням у зазначеній частині, колегія суддів виходить з того, що позивач терпіла фізичний біль, перебувала на лікуванні. Вона повинна була вживати додаткових заходів для організації свого життя та побуту у звязку з тілесними ушкодженнями та пошкодженням її майна. Виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням обставин справи, суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Розподіл судових витрат проведено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, п.1, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 майнової шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя в розмірі 456,17 грн., - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді