АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Скакун К.В.

за участю ОСОБА_1., який діє в інтересах ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 23 травня 2017 року,

встановила:

В серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») звернувся до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 83 787 гривень 63 копійки.

Позивач посилався на те, що 21 серпня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 укладено договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VISA та додаткову угоду до нього.

Відповідно до умов вказаного договору держателю карти банк надав кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в межах кредитного ліміту в розмірі в розмірі 25 000 гривень, який згодом був збільшений до 50 000 гривень.

Внаслідок не виконання позичальником свої обов'язків за кредитним договором станом на 20 липня 2016 року у відповідача була заборгованість в сумі 83 787 гривень 63 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 36 038 гривень 9 копійок, заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості в сумі 30 356 гривень 45 копійок, заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) в сумі 1 950 гривень, заборгованості за процентами в сумі 15 443 гривні 9 копійок.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 23 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» суму боргу за кредитним договором в розмірі 43 704 гривні 37 копійок, яка складається з суми основного боргу 36 038 гривень 9 копійок, заборгованості по сплаті процентів в сумі 5 716 гривень 28 копійок та штрафу в сумі 1950 гривень.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Енергобанк» просить рішення суду в частині відмови в позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк» уклали договір №05-000460-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VISA (а.с.13-16).

Відповідно до умов вказаного договору держателю карти банк надав кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в межах кредитного ліміту в розмірі 50 000 гривень, який встановлений додатковою угодою №1 до договору №05-000460-01 від 29 січня 2014 року (а.с.25).

Внаслідок не виконання позичальником свої обов'язків за кредитним договором станом на 20 липня 2016 року у відповідача була заборгованість за кредитом в сумі 36 038 гривень 9 копійок, а також заборгованість по сплаті відсотків та неустойки.

Колегія суддів вважає привальним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право вимагати від відповідача сплати процентів до дня повернення позики в розмірі 35 відсотків річних у межах строку дії договору та після спливу дії договору в розмірі визначеному на рівні облікової ставки НБУ.

Також правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки в сумі 30 456 гривень 45 копійок.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення, в частині, що оскаржується з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги про те, що строк кредитного договору після закінчення його дії автоматично пролонгувався на той же строк та на тих же умовах.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в своїй постанові від 12 листопада 2014 року № 6-167 цс14.

Як вбачається з матеріалів справи після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів, а боржник своїх зобов'язань за договором не виконав.

За таких обставин підстави для висновку про продовження дії кредитного договору на той же строк та на тих же умовах відсутні.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що з позивача підлягають стягненню проценти в розмірі 35 відсотків річних і після 21 серпня 2014 року.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 17 вересня 2016 року у справі за № 6-1412цс16.

Як вбачається з договору про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VISA від 21 серпня 2013 року в ньому не встановлення розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку повернення отриманих в кредит коштів.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що проценти за вказаним договором після спливу строку для повернення коштів, а саме 21 серпня 2014 року слід нараховувати на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також є помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача пені в сумі 30 456 гривень 45 копійок.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таку правову позицію Верховного Суду України виклав в постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно пункту 6.2 кредитного договору вбачається, що у випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу чи виникнення овердрафту держатель зобов'язаний додатково сплатити на користь банку штраф у розмірі, передбаченому тарифами.

Згідно пункту 1.15 Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна карат VISA Мадрівник» вбачається, що штраф за виникнення простроченої заборгованості складає 50 гривень плюс 0,2 відсотка від суми простроченої заборгованості (а.с.22).

З розрахунку наданого банком, вбачається, що сума неустойки в розмірі 30456 гривень 45 копійок була розрахована банком у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто вказана сума коштів є пенею (а.с.7).

З огляду на вказану вище правову позицію Верховного Суду України та з урахування тієї обставини, що рішенням суду першої інстанції з відповідача на користь позивача стягнуто штраф в сумі 1950 гривень, позовна вимога про стягнення пені в сумі 30 356 гривень 45 копійок задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 23 травня 2017 року в частині, яка оскаржується залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна