Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 310/719/17 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Номер провадження 22-ц/778/2108/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 03.05.2006 року померла ОСОБА_7 Остання за життя заповіт не склала. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) площею 9,190 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Андрівської сільської ради Бердянського району. Спадкоємцями майна померлої є вони, як рідні племінники, оскільки ОСОБА_7 доводилась їх батьку, ОСОБА_8, рідною сестрою.

Зазначають, що своєчасно не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, оскільки не знали про наявність спадкового майна.

Посилаючись на зазначенні обставини просили суд визначити їм додатковий строк у три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті 03.06.2006 року ОСОБА_7

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ( а.с. а.с. 83,84,89 ) до апеляційного суду не з'явилася, про причини неявки суд не повідомили. Від Андріївської сільської ради Бердянського району надійшла заява в якій вона прохає розглядати справу за її відсутності ( а.с. 85 ).

Апеляційне провадження у справі відкрито 17 травня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Відкладення розгляду справи на невизначений термін суперечить вимогам ч. 1 статті 303-1 ЦПК України.

Виходячи з того, що неявка належно повідомленої особи не перешкоджає розгляду справи за її відсутності, керуючись принципом ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи та ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інших учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, виходив з того, що причини, на які позивачі посилались як на підставу для визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини, не пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для неї на вчинення таких дій. Крім того судом першої інстанції зазначено, що самі позивачі не заперечували про їх обізнаність про дату смерті спадкодавця та про роботу останньої в КСП.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом встановлено, що 03.05.2006 року померла ОСОБА_7С, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №313172. (а.с. 18).

За життя їй належав сертифікат Серія ЗП № 0142255 від 20 березня 1997 року на право власності на земельну частку ( пай) розміром 9,190 га у землі, що перебувала у колективний власності КСП « Колос» Бердянського району, Запорізької області ( а.с. 23).

Після її смерті із заявою про прийняття спадщини до Бердянської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_6 (а.с. 31).

Спадкоємцями пятої черги є племінники ОСОБА_7 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Родинні відносини між померлою та позивачами підтверджуються матеріалами справи. (а.с. 7-17).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15).

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі усупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що у період з 03 травня 2006 року по 08 лютого 2017 року існували об'єктивні, непереборні та істотні труднощі для них для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що посилання позивачів на причину пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини як відсутність відомостей про наявність у померлої спадкового майна, не можна розцінити як поважну причину пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки позивачі свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняли дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що самі позивачі визнали, що протягом шести місяців після смерті тітки мали можливість для подачі заяви про прийняття спадщини, але не подали її не з якихось непереборних об'єктивних причин, а з причин, які фактично не перешкоджали їм для подачі такої заяви.

Також суд взяв до уваги тривалість пропущення такого строку та надав належну оцінку доводам позивачів щодо причин пропущення ними строку для подання заяви про прийняття спадщини та подання цього позову до суду через 11 років після відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. При вирішенні даної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. За таких обставин рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: