Справа № 653/809/17
Провадження № 2/653/585/17
"11" вересня 2017 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого - судді Венглєвської Н.Б.,
секретаря Копєйко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що у квітні 2015 році надала згоду на реєстрацію відповідачів у належному їй житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1. Фактично відповідачі після реєстрації у будинку не проживали та після отримання ними паспортів виїхали на постійне місце проживання до АР Крим, при цьому з реєстраційного обліку у вказаному домоволодінні не знялися у добровільному порядку, чим порушують її право власності на вказаний будинок.
Просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядження власністю, шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим будинком в АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просить суд позов задовольнити, оскільки реєстрація відповідачів у належному їй будинку створює перешкоди їй у користуванні своєю власністю та звужує обсяг прав власника майна, щодо володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки в суд не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що у квітні 2015 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстрували своє місце проживання у будинку, який на праві приватної власності належить ОСОБА_1, та розташований по АДРЕСА_1.
У своєму позові ОСОБА_1. зазначає, що відповідачі не вчиняють дії, направлених на скасування реєстрації їх місця проживання за зазначеною адресою, чим порушують її право власності, тим самим чинять перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядженням майном.
Так, норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи те, що позивач є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 в якому відповідачі залишаються зареєстрованими й на час розгляду справи, чим порушують право власності позивача, тому позовна вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом ґрунтується на вимогах закону.
Керуючись ст.ст.3,4, 10,11,60,61,88, 209,212-215, 223 ЦПК України, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 1968 року народження, ОСОБА_3, 1999 року народження такими, що втратили право користування жилим приміщення в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання.

Рішення набрало чинності _______________2017 року

Суддя Н.Б. Венглєвська