Провадження № 22-ц/779/854/2017
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д.Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з указаним позовом і з врахуванням уточнених позовних вимог зазначала, що з 22 липня 2010 року по 31 грудня 2015 року працювала у Івано-Франківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Звільнена з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Посилаючись на те, що при звільненні з роботи не проведено всіх виплат, які їй належали, станом на 14 листопада 2016 року борг погашено по вересень 2015 року, що підтверджується випискою із банку від 10 листопада 2016 року, просила стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 44 491,80 грн за період з 1 січня 2016 року по 22 лютого 2017 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 01 січня 2016 року по 22 лютого 2017 року в сумі 44 491,80 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 12 травня 2017 року стягнуто Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 640 грн судового збору в користь Державної судової адміністрації України.

В апеляційній скарзі представника Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_3 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, вказуючи на те, що суд неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив помилкове рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що позивач звернулась до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку із пропуском тримісячного строку, встановленого законодавством про працю. Вказує, що позивач дізналась про порушення свого права 31 грудня 2015 року в день звільнення, коли з нею не було проведено остаточного розрахунку. Крім того, за результатами розгляду позовної про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітньої плати у звязку із порушенням термінів її виплати рішенням Івано-Франківським міським судом від 06 квітня 2017року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Проте до суду за захистом своїх прав остання звернулась 14 листопада 2016 року із пропуском тримісячного строку.

У судовому засіданні представник Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_2 заперечила проти апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах Івано-Франківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та 31 грудня 2015 року була звільнена з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення з роботи ОСОБА_2 не були виплачені належні суми при звільненні з роботи. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.04.2016 року стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі станом на 31 грудня 2015 року, яке повністю не виконано на час вирішення даного спору. Тому в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 01 січня 2016 року по 22 лютого 2017 року в сумі 44 491,80 грн.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Івано-Франківською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та 31 грудня 2015 року була звільнена з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення з роботи ОСОБА_2 не були виплачені належні суми при звільненні з роботи.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.04.2016 року стягнуто з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі станом на 31 грудня 2015 року, яке повністю не виконано на час вирішення даного спору, що не заперечується представником відповідача та підтверджується, даними, які містяться у представленому розрахунку за період з01.01.2016 по 10.11.2016 роки (а.с.7).

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум за період з 01 січня 2016 року по 22 лютого 2017 року в розмірі 44 491,80 грн. представник відповідача не оспорює.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Вказаний вище висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має обовязково враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні позивача йому, в порушення вимог трудового законодавства, не були виплачені належні суми при звільненні, що є підставою для стягнення з відповідачат середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що захистом своїх прав позивачка звернулась 14 листопада 2016 року із пропуском тримісячного строку з огляду на таке.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

Колегія суддів вважає оскаржуване рішення по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_3 відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

ОСОБА_1

Судді: Я.Д.Горблянський

ОСОБА_4