УХВАЛА

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, треті особи: Криворізьке міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 1 500 тис. грн моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17 квітня 2002 року слідчим Дзержинського районного відділу КМУ УМВС України в Дніпропетровській області відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Підставою для порушення кримінальної справи був продаж ним на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тумаіновою О.М., автомобіля марки «БМВ 3201», 1993 року випуску, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу була ОСОБА_5 |

Протягом трьох днів після порушення кримінальної справи йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд і пред'явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину.

У подальшому відносно нього було порушено ще дві кримінальні справи за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України, які були об'єднані.

Надалі кримінальну справу разом з обвинувальним висновком було направлено до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, який двічі повертав справу до Дзержинського районного відділу УМВС України в Дніпропетровській області для проведення додаткового розслідування, залишивши незмінним запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

22 вересня 2014 року постановою старшого слідчого Дзержинського районного відділу КМУ УМВС України в Дніпропетровській області кримінальну справу закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Зазначав, що у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу - підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно та незаконного перебування під слідством і судом протягом майже 13 років йому завдано моральну шкоду в розмірі 1 500 тис. грн, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, що призвело до необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 182 700 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що постановою слідчого Дзержинського районного відділу КМУ УМВС України в Дніпропетровській області Голубніченка В.В. від 17 квітня 2002 року відносно позивача було порушено кримінальну справу № 51021320 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

05 грудня 2002 року постановою цього ж слідчого було накладено арешт на все майно ОСОБА_3

05 грудня 2002 року постановою слідчого Дзержинського районного відділу КМУ УМВС України в Дніпропетровській області відносно позивача було порушено ще одну кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та об'єднано її із вищевказаною кримінальною справою.

05 грудня 2002 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

У подальшому було порушено ще одну кримінальну справу за ч. 3 ст. 289 КК України, яку об'єднано з указаною вище кримінальною справою № 51021320 та передано її до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, який постановою від 31 березня 2004 року направив справу на додаткове розслідування.

24 березня 2005 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу вищезазначену кримінальну справу повторно було направлено на додаткове розслідування.

22 вересня 2014 року постановою старшого слідчого Дзержинського районного відділу КМУ УМВС України в Дніпропетровській області Коноваловою І.Ю. було закрито кримінальну справу відносно позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з встановленою відсутністю в діях позивача складу кримінальних правопорушень.

Таким чином встановлено, що у період з 05 грудня 2002 року до 22 вересня 2014 року відносно позивача було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на все його майно.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на його користь 182 700 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 05 грудня 2002 року до 22 вересня 2014 року, тобто 150 місяців, такими діями йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з незаконними діями органів досудового розслідування, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір відшкодування моральної шкоди суд встановив, виходячи із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати, що діяла на момент звернення позивача до суду і склало 182 700 грн.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

З огляду на приписи ст. 1176 ЦК України, ст. 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити ступінь страждань, заподіяних громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

Водночас, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, помилково виходив із розрахунку такої шкоди з одного мінімального розміру заробітної плати, що діяла на момент звернення позивача до суду, не врахувавши п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у якому судам роз'яснено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позов подано до суду 02 березня 2015 року, а рішення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено17 лютого 2016 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата станом на 02 березня 2015 року становила 1 218 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата станом на 17 лютого 2016 року становила 1 378 грн.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на вказане вище уваги не звернув, погоджуючись із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, який був розрахований з урахуванням одного мінімального розміру заробітної плати, що діяв на момент звернення позивача до суду, а не розміру, що діяв на час розгляду справи, не встановив такий розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із наведених вище норм матеріального права.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик