справа №176/2516/15-ц
провадження №2/176/111/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої судді Волчек Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Ханіної М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жовті Води, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNJ0GK00000082 від 18.09.2006 року у розмірі 3581,23 доларів США, укладеного між банком і відповідачем.

Згодом уточнивши свої позовні вимоги просили стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3840,89 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ „Приватбанк, 18.09.2006 року було укладено кредитний договір № DNJ0GK00000082, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 5842,50 доларів США строком до 17.09.2021 року. В звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором у позичальника, ОСОБА_1, виникла заборгованість в розмірі 3840,89 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача достроково.

18 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного та іпотечного договору від 18.09.2006 року недійсними.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18.02.2016 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного та іпотечного договору від 18.09.2006 року недійсними та обєднано з первісним позовом.

Ухвалою суду від 29 травня 2017 року зустрічний позов залишено без розгляду за клопотанням представника ОСОБА_1

Представник позивача в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просила закінчити розгляд справи за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. В судових засіданнях представник ПАТ КБ " Приватбанк" - ОСОБА_2 позов підтримувала, та надала пояснення, що ПАТ КБ „Приватбанк за кредитним договором № DNJ0GK00000082 від 18.09.2006 року свої зобовязання виконало повністю та надав кредит в суммі 5847,50 доларів США. З приводу розрахунку заборгованості зауважила, що відсоткова ставка в розрахунку складає 12.00 % річних, яку позивач отримав шляхом множення місячної ставки на 12 місяців. Також представник позивача зазначила, що представник відповідача постійно вводить суд в оману, та зауважила, що для видачі кредиту не потрібно відкривати рахунок 2620, а для цього банкам дозволено користуватися транзитним рахунком 2909, саме виписка по цьому рахунку засвідчує про реальний стан заборгованості, так як даний рахунок є транзитним. З приводу доказів по видачі кредиту представник позивача зауважила, що згідно заяви на видачу готівки № 1 яка міститься в матеріалах справи ОСОБА_1 отримала кредит в суммі 5842,50 доларів США з рахунку 1593, однак договору на відкриття даного рахунку вона предявити не може, в той же час вважає, що пояснення представника відповідача про те що ОСОБА_1 не отримувала кредит є хибним, так як на її думку ОСОБА_1 на протязі 7 років сплачувала кредит, що свідчить про те, що остання отримала кредитні кошти, також це підтверджується анкетою опитування клієнтів, де ОСОБА_1 зазначила що отримала кредитні кошти, але з затримкою в 2 дня.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимогах позивача в повному обсязі. В судових засіданнях ОСОБА_3 надав пояснення, що ОСОБА_1 восени 2006 року маючи намір отримати кредит звернулася з заявою до банку про надання її кредиту в суммі 5100 доларів США. Вона не просила позивача надати їй кредит в розмірі 742,5 доларів США для сплати страхових платежів. Після оформлення всіх документів, укладання кредитного договору, договору іпотеки, договору страхування, вона сподівалась, що позивач надасть їй кошти, однак як їй пояснили в банку, що ще не все погоджено. Так як квартира була придбана, ще 14.09.2007 року, а кошти були потрібні ОСОБА_1 на інші цілі, які не були повязанні з придбанням житла, то почекавши певний час вона відмовилася отримувати кредит, та не зверталася до банку за видачею коштів. Представник відповідача пояснив, що ОСОБА_1 не сплачувала до банку кошти, тому, що вона їх не отримувала, а від так вважає, що подані докази є недостовірними, та не заслуговують на увагу суду.

Також, судом досліджено оригінал кредитної справи шляхом оголошення її у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання ).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд встановив, що 18.09.2006 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNJ0GK00000082, згідно з якого позивач взяв на себе зобовязання надати кредит через касу банку в суммі 5842,50 долларів СЩА для придбання нерухомості на строк до 17.09.2021 року під 1,00% річних на місяць. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 надала банку в заставу нерухомість: однокімнатну квартиру загальною площею 36.8 м.кв що розташована за адресою: вул. Петровського, б. 47, кв. 115, м. Жовті Води, Дніпропетровська область.

Згідно умов п. 1.1 місячний платіж в розмірі 72.47 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами.

Згідно поданного банком розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості за кредитним договором складає 3840,89 доларів США. В той же час позивач в своїх проясненнях зауважив, що поданий банком розрахунок заборгованості не є доказом та позивач не посилається на розрахунок заборгованності, як на доказ, а від так відсутні докази наявності заборгованості за кредитним догором.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереченьДокази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 59 ЦПК України закріплює що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування факту суми заборгованості за кредитним договором мають бути письмові докази, акти перевірок, акти звірки, розрахунок заборгованості, квитанції, виписки по кредитним та особовим рахункам, платіжні доручення, меморіальні договори, тощо.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Суд повинен до уваги прийняти тільки первинні докази, які засвідчують господарсько-цивільні операції з фінаносивим ресурсами. У відповідності до Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів убухгалтерському обліку»

●Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

●Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів.

●Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

●Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

●Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно умов кредитного договору п. 1.1 Кредитного договору банк зобовязується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через кассу банку .

Згідно ст. 55 ЗУ „Про банки та банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З приводу бухгалтерського обліку операцій клієнтів та з клієнтами, то це питання врегульоване ЗУ „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та постановами НБУ № 22 від 21.01.2004 „Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, постанова НБУ „Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003 № 492, постанова НБУ Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України від 14.08.2003 № 337, постанова НБУ Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України від 20.10.2004 № 495, постанова НБУ , Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України від 17.11.2004 № 555, постанова НБУ Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування та використання резервів під кредитні ризики в банках України від 15.09.2004 № 435 та інші.

Згідно п. 1.1. Постанови НБУ № 435 від 15.09.2004 „ Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України ця Інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку інформації про надання (отримання) кредитів, гарантій, авалів, поручительств, здійснення факторингових операцій, операцій репо, врахування векселів, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України.

У відповідності до п. 1.4 Постанови НБУ № 435 від 15.09.2004 кредитні та вкладні (депозитні) операції відображаються за відповідними рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою НБУ від 17.06.2004 N 280, залежно від категорії контрагентів, виду кредиту/вкладу (депозиту) та строків їх використання.

Пунктом 2.1 Постанови НБУ № 435 від 15.09.2004 надання кредиту відображаються в бухгалтерському обліку наступною проводкою:

Дебет

Рахунки для обліку наданих кредитів;

Кредит

Рахунки клієнтів, рахунки для обліку грошових коштів та банківських металів.

Згідно п. 4 Глави 3 Розділі ІІІ Постанови НБУ N 337 від 14.08.2003 „Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України (надалі - Постанова НБУ № 337 від 14.08.2003) видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами:

за заявою на видачу готівки фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Згідно постанови НБУ Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України від 20.10.2004 № 495 п. 1.2. ця інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку банками України (далі - банки) типових операцій з готівкою в національній та іноземній валютах під час здійснення касових операцій з приймання та видачі готівки клієнтам, у тому числі із застосуванням платіжних карток, операцій з інкасації готівки, підкріплення банків готівкою національної валюти, під час передавання готівки між банками, вилучення з обігу сумнівних банкнот (монет) та надсилання їх на дослідження, здійснення валютно-обмінних операцій банку, операцій з пам'ятними монетами та банківськими металами в касах банків.

П. 2.1 постанови НБУ № 495 Порядок здійснення банками касових операцій з клієнтами визначається законодавством України з питань регулювання готівкових розрахунків в Україні та валютного регулювання.

П.2.3 постанови НБУ № 495 операції з видачі клієнтам готівки в національній та

іноземній валютах з кас банків відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних видаткових документів, визначених Інструкцією про касові операції, такими бухгалтерськими проводками:

видача готівки юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних та інших рахунків:

Дебет - 2520, 2530, 2600, 2650;

Кредит - 1001, 1002;

видача готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків:

Дебет - 2620, 2630, 2635;

Кредит - 1001, 1002.

З поданого до суду заяви на видачу готівки (а.с.57), як доказу видачі кредиту вбачається що за цією операцією кошти були видані з рахунку 1593. Згідно п. 1.2 постанови НБУ № 495 рахунок 2233 не включений до переліку рахунку для бухгалтерського обліку операцій банків з готівкою. Також рахунок 1593 не є поточним рахунком фізичної особи, а є внутрішньобанківським рахунком для обліку наданих кредитів, та на даному рахунку відсутні кошти, що також свідчить про неможливість видати кошти з рахунку на якому ці кошти відсутні. Таким чином провести таку операцію банк не міг в силу вимог постанови НБУ № 337 від 2003 року. Та постанови НБУ № 495 від 20.10.2004.

Згідно листа НБУ від 02.10.2003 N 12-111/1313-7205 зважаючи на те, що розпорядником кредитних рахунків є банк, який відображає за ними свої вимоги до позичальника, то зазначені рахунки з індексом 2233 належать до внутрішньобанківських, а від так не є рахунками клієнтів, що свідчить про неможливість видати кошти в готівковій формі з каси банку з рахунку 1593. Також позивачем не надано доказів, що рахунок 1593 належить ОСОБА_1 та відкритий на підставі договору, як це передбачено п. 1.4-1.6 постанова НБУ „Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003 № 492 та Глави 72 ЦК України.

У відповідності до п. 1 Постанови НБУ № 555 від 17.11.2004 „Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України ця інструкція визначає методологічні засади відображення в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземній валюті та банківських металах (крім операцій з похідними фінансовими інструментами), що здійснюють банки України відповідно до вимог законодавства України.

Згідно п. 1 Розділу ІІІ Постанови НБУ № 555 від 17.11.2004 перелік рахунків, які використовуються для відображення в бухгалтерському обліку операцій банків в іноземній валюті та банківських металах, наведено в додатку до цієї Інструкції. Згідно даного додатку рахунок 2233 „Довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам не включений до даного списку, а від так не може використовуватися під час бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті. Таким чином поданий банком як доказ заява на видачу готівки за якою кошти були видані з рахунку 1593 є невідповідний законодавству та не створює жодних прав та обовязків, що також доводить що за даним платіжним документмо не можливо виконати дану операцію, через його невідповідність вимогам діючого законодавства та постановам НБУ.

Як вже вище зазначалося видати кошти з каси банку можна з рахунку клієнта, а це рахунки 2620, 2630, 2635 . Відкриття рахунків відбувається на договірній основі згідно Глави 71 ЦК України та Постанови НБУ № 492 від 12.11.2003. банк не надав доказів того, що позичальнику були відкриті поточні рахунки з індексом 2620, 2630, 2635 з яких можливо було б надати кошти в іноземній валюті в касі банку то відсутність таких договорів свідчить, про те, що позивач не зміг провести господарську операцію по видачі кредиту. ПАТ „Приватбанк банк повідомив суд що договорів банківскього рахунку у банка не має, таким чином банк не може довести кому саме належить рахунко 1593 а будучи внутрішньобанківським рахунком, фактично не доводить факту заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

В той же час, суд звертає увагу на те, що згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004 року рахунок 2233 є активним та призначений для обліку довгострокових іпотечних кредитів, що надані фізичним особам. За дебитом даного рахунку проводяться суми наданих кредитів, за кредитом данного рахунку проводяться суми погашення заборговності. З огляду на виписку по рахунку 1593 по кредиту данного рахунку 01.03.2007 році була проведена операція на суму 5052,87 доларів США або 25516,99 грн., що свідчить, що заборгованість по рахунку 1593 була погашена. /а.с.98/

Також не заслуговує на увагу суду заява про видачу готівки № 1 (а.с.57), яка подана до суду як доказ надання кредиту через те, що платником поданій операції виступає ПАТ КБ „Приватбанк. Як вбачається з умво кредитного договору ОСОБА_1М, уклала договір з ЗАТ КБ „ПриватБанк. Згідно свідоцтва про реєстрацію подану до суду ПАТ КБ „Приватбанк був зареєстрований 17.07.2009 року (а.с.15 на звороті).

З огляду заяви на видачу готівки № 1 вбачається, що ця операція була проведена 18.09.2006 року, тобто дана операція за участю ПАТ КБ „Приватбанк була проведена, що задовго до того, як ПАТ КБ „ПриватБанк було зареєстроване. Також, на даному доказі відсутній підпис ОСОБА_1, що свідчить про те, що вона не приймала участі в проведенні даної операції.

Анологічно зазначено в меморіальному ордері №1 від 18.09.2006 року, зазначено банк платника - ПАТ КБ «ПриватБанк», що свідчить про фальсифікацію даних документів.

Пояснення представника позивача на те, що це є електроний документ не заслуговоє на увагу в силу відсутності на даному доказі електроних підписів посадових осіб та печатки юридичної установи. В той же час законодавстом не передбачено проведення касових операцій з викоритсанням електроних засобів фіксації такої операції та дані операції не передбачені постановоє НБУ № 337.

Розрахунок заборгованості поданний банком, не є первним доказом та суд не вважає його належним доказом. Розрахунок заборгованості підписаний особою права на яке вона не мала. В поданому розрахунку заборговності містяться відомості, які не відповідають умовам кредитного договору, так в якості відсоткової ставки зазначена ставка, 12, яка не відповідає умовам кредитного договору п. 1.1, доказів підняття відсосткової ставки позивачем не було подано. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що банк в розрахунку використовував відсоткову ставку на прострочену сплату тіла кредиту в розмірі 30,88%, що невідповідає умовам п. 3.2 кредитного договору.

Згідно постанови НБУ Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003 № 492 та глави 71 ЦК України всі рахунки клієнтів відкриваються на підставі договору, однак договорів банківського рахунку позивач не надав.

Згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004 операції з клієнтами проводяться за рахунками Класу 2 „ Операції з клієнтами.

Судом встановлено, що згідно поданного розрахунку заборгованості, позивач проводив нарахування комісії у іноземній валюті. Згідно листа НБУ від 09.11.2005 N 13-135/5657-11177 комісія обчислюється та сплачується у національній валюті. Таким чином перевірити правельність нарахування та обчислення комісії без подачі розгорнутого рахунку заборгованості неможливо, так само як і неможливо перевірити правельність нарахування відсотків. Позивач не виконав ухвалу суду та не надав розгорнутого розрахунку заборгованості, з детальним нарахуванням відсотків та комісії, таким чином у суду не має належних доказів правельності нарахування відсотків та комісії і суд не може перевірити дані обставини, а від так вважає що дані обставини не нашли свого підтвердження в жодному з поданих доказів.

Пояснення позивача про те, що ОСОБА_1 погашала заборгованість не найшло свого підтвердження. Позивач ненадав жодного доказу про проведення відповідної господарської операції в касі банку. Подана банком в якості доказу на підтверження факту погашення заборгованості виписка по рахунку 0873 не засвідчує того, що саме ОСОБА_1 проводила операції по погашенню заборгованості по цьому кредиту. В той же час рахунок 2909 згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004р. є пасивним рахунком для обліку іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. Призначення рахунку: облік сум іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку, наприклад, невиплачені перекази для бенефіціарів, які не мають рахунку в банку; суми коштів, що отримані для зарахування на вклади клієнтів банку. За кредитом рахунку проводяться суми кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. За дебетом рахунку проводяться суми погашення кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. Сам по собі рахунок 2909 є пасивним, та не є рахунком клієнта а від так не може слугувати для бухгалтерського обліку активних операцій. Згідно п. 4 Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004р. під понятям кредиторської заборгованості розуміється сума зобов'язань банку юридичним і фізичним особам на певну дату щодо надання активів, послуг тощо. Таким чином даний рахунок належить банку та не є рахунком клієнта. Таким чином поданий до суду як доказ виписка про рух коштів за рахунком 0873 не відображає суті погашення зобовязань, а відображає облік заборгованості банка перед клієнтом, що всвою чергу не може слугувати як доказ погашення заборгованості, через те що в такому разі розмір заборгованості позичальника перед банком збільшується, що не відповідає реальній ситуації.

Посилання Позивача про те що рахунок 2909 призначений саме для проведення кредитних та транзитних операцій є не що інше як введення суду в оману. В своїх поясненнях позивач послався на п. 2.5,2.8 постанови НБУ № 495 від 20.10.2004р., де зазначив про правила проходження коштів у іноземній валюті по рахунках 2909 як по кредитному рахунку.

В той же час згідно п. 2.5 операції з приймання готівки в національній валюті від фізичних та юридичних осіб та готівки в іноземній валюті від фізичних осіб для здійснення переказу без відкриття рахунку та виплати переказу отримувачу готівкою відображаються такими бухгалтерськими проводками:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2902, 2909;

видача переказу клієнту без відкриття рахунку в банку:

Дебет - 2902, 2909;

Кредит - 1001, 1002.

Згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004р. рахунок 2902 це рахунок для обліку кредиторської заборгованість за прийняті платежі і саме цей рахунок є транзитним за операціями з клієнтами банків. Призначення рахунку: облік сум платежів, які за дорученням клієнтів мають бути перераховані за призначенням отримувачам платежів. За кредитом рахунку проводяться суми податкових, страхових, комунальних платежів, виручка торговельних та побутових організацій, добровільні внески від населення та організацій, суми держмита, інші платежі, які надалі підлягають зарахуванню на рахунки отримувачів. За дебетом рахунку проводяться суми, що перераховані за призначенням на відповідні рахунки отримувачів коштів, або суми повернених клієнтам коштів.

Згідно ж п. 2.8 Банк має відображати в бухгалтерському обліку операції зі списання коштів з рахунку клієнта та видачі готівки у підзвіт відповідальній особі для подальшої виплати за призначенням такими бухгалтерськими проводками:

списання коштів з рахунків клієнтів відображається такою бухгалтерською проводкою:

Дебет - 2620;

Кредит - 2909;

одночасно:

видача готівки відповідальній особі:

Дебет - 1007;

Кредит - 1001, 1002;

після виплати коштів на підставі документів, що підтверджують отримання сум одержувачами коштів:

Дебет - 2909;

Кредит - 1007;

Згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004 рахунок 1007 призначений для обліку Банкнот та монет в дорозі Призначення рахунку: облік готівки в національній та іноземній валюті, яка відправлена банком (філією, відділенням). За дебетом рахунку проводяться суми готівки, яка відправлена банком (філією, відділенням) до установ Національного банку України, до філії (банку), відділення банку, до іншого банку (філії, відділення), до обмінних пунктів, до банкоматів. За кредитом рахунку проводяться суми готівки, що надійшла за призначенням.

З огляду на п. Постанови НБУ № 495 від 20.10.2004 свідчить, що банки можуть використовувати рахунки 2909 для обліку своїх зобовязань, що чітко підтверджується п. 2,5 та п. 2,8 та не заперечувалося відповідачем, в той же час рахунок 2909 не може бути використаний для обліку кредитних операцій, або обліку зобовязань позичальників, а також не може бути викоритсаний при проведені операцій з готівкою в касі банку, так як це суперечить постанові НБУ № 495 від 20.10.2004 року. Так зокрема у разі надходження коштів на рахунок 2909 не можливо встановити куди саме на які рахунки та в якій сумі будуть розподілені кошти так як розпорядником коштів за рахунком 2909 є банк.

Також, згідно п. 2.2. Постанови НБУ № 495 від 20.10.2004 року операції з приймання готівки в національній та іноземній валютах від клієнтів через каси банків України відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних прибуткових касових документів, визначених нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок ведення касових операцій у банках України, такими бухгалтерськими проводками.

Приймання готівки для зарахування на розподільчі рахунки в іноземній валюті у випадках, передбачених законодавством України:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2603;

приймання готівки від фізичних осіб для зарахування на поточні, вкладні (депозитні) рахунки:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2620, 2625, 2630, 2635;

приймання готівки від фізичних та юридичних осіб для зарахування на рахунки інших юридичних та фізичних осіб:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2520, 2530, 2600, 2620, 2650, 2902.

З огляду на дане суд встановив, що операція по погашенню заборгованості шляхом внесення готівки в касі банку на рахунок 2909 не передбачена відповідними постановами НБУ, а від так дані обставини свідчать про відсутність доказів про те, що ОСОБА_1 певний час виконувала зобовязання за кредитною угодою та погашала кредит.

Не виконання ухвали суду, суд розцінює, як відсутність належних доказів у позивача. Розглядати справу на підставі копій документів суд позбавлений такої можливості у відповідності до вимог ст.ст. 57, 58, 64 ЦПК України, через відсутність можливості перевірити належність та допустимість предявлених позивачем копій документів.

Пояснення представника позивача на те, що згідно анкети опитування гр. ОСОБА_1, щодо отримання останньою кредитних коштів, але з затримкою в два дня, не заслуговують уваги у звязку із тим, що з даної анкети опитування від 19.09.2006 року не зрозуміло про який кредит йде мова. З пояснень представника відповідача, ОСОБА_1 мала декілька кредитів. Тим паче, що спірний кредит оформлявся 18.09.2006 року, заява датована 19.09.2006 року з зазначенням про отримання коштів з затримкою в два дня від оформлення кредиту, тобто самі по собі не узгоджуються дані дати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 14, 61, 209, 212, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNJ0GK00000082 від 18.09.2006 року відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Вовчек