АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6669/15-ц 22-ц/774/192/К/17
Справа № 182/6669/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/192/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 27 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Чубіна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ «ІмексБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2008208,33 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що між ПАТ «Імексбанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 53-Ф від 27.05.2008 року. Згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 97000 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 26.05.2011 року.

Відповідач зобовязання за вказаним вище кредитним договором у встановлений строк належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 26.08.2015 року утворилася заборгованість, яка складається з наступного: сума несплаченої заборгованості за кредитом - 41758,18 євро, поточна заборгованість за відсотками - 5113,68 євро, прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4684,68 євро, пеня за порушення строку повернення кредиту - 66616,97 грн, а всього 2008208,33 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року, в якому усунуто описку ухвалою суду від 22 вересня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ІмексБанк» заборгованість за кредитним договором № 53-Ф від 27.05.2008 року прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 41758,18 євро, поточну заборгованість по відсоткам в розмірі 5113,68 євро., прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 4684,68 євро., пеню за порушення строків повернення кредиту у розмірі 666165,97 грн., а всього 2008208 (два мільйона вісім тисяч двісті вісім) грн. 33 коп.(за курсом НБУ на 26.08.2015 року 26,030497 грн. за 1 євро). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 30123,12 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування заочного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи суд першої інстанції фактично не зясував розмір заборгованості за кредитним договором, не зясував чи взагалі кредитні кошти були отримані відповідачем, оскільки меморіальний ордер, який відсутній в матеріалах справи, є доказом лише зарахування коштів на позичковий рахунок відповідача, належні докази, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, до спірних правовідносин не застосовано строк позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що між ПАТ «Імексбанк» та відповідачем ОСОБА_2 27.05.2008 року укладено кредитний договір № 53-Ф (а.с. 3-7).

Згідно умов укладеного договору відповідач ОСОБА_2 отримав в кредит кошти у розмірі 97000 євро зі сплатою 15% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 26.05.2011 року ( а.с.3).

Додатковою угодою, сторони дійшли згоди стосовно нового графіку погашення кредитної заборгованості та встановили остаточну дату повернення кредитних коштів 15 грудня 2012 року. Крім того, змінили умови кредитування виклали п.п.3.3.9 в новій редакції, стосовно сплати позичальником комісії у розмірі 1% від суми заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 26.08.2015 року утворилася заборгованість, яка складається із:

заборгованості за кредитом 41758,18 євро, заборгованість за відсотками 5113,68 євро, прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом 4684,68 євро, пеня за порушення строку повернення кредиту 66616,97 грн, а всього 2008208,33 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як боржник не виконує обовязки по погашенню кредитної заборгованості за укладеним кредитним договором, тому стягнув заборгованість у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання договору кредиту.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

У звязку із порушенням виконання умов укладеного кредитного договору стосовно своєчасної сплати поточних платежів станом на станом на 26.08.2015 року утворилася заборгованість, яка складається з наступного: сума несплаченої заборгованості за кредитом - 41758,18 євро, поточна заборгованість за відсотками - 5113,68 євро, прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4684,68 євро, пеня за порушення строку повернення кредиту - 66616,97 грн, а всього 2008208,33 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача. ( а.с.64).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині неправильності наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки доказів погашення кредитної заборгованості не врахованої позивачем не надано, контр розрахунку не наведено, також не зазначено в чому полягає невірність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Отже, колегія суддів перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку, в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, вважає доведеним розмір заборгованості відповідача станом на дату звернення до суду із позовом 26 серпня 2015 року у загальному розмірі 2008208,33 грн. за курсом НБУ 26,030497 грн. за 1 євро.

Доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, колегія суддів вважає такими, що не узгоджуються із вимогами законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Стаття 264 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Згідно меморіального валютного ордеру № 37418 від 31 січня 2014 року відповідач ОСОБА_2М здійснив погашення простроченого кредиту у розмірі 637,80 євро, та меморіального валютного ордеру №37417 від 31 січня 2014 року здійснив погашення процентного зобовязання на 627,20 євро. Дані фактичні обставини, свідчать про визнання боржником грошового зобовязання, яке ним із порушенням, проте частково виконується.

Згідно проведеної реструктуризації кредитних зобовязань, проведеної між сторонами на підставі угоди від 15 квітня 2011 року, сторони узгодили новий графік погашення, який підписаний сторонами та міститься в матеріалах справи.

З урахуванням дати звернення ПАТ «Імексбанк» до суду із позовними вимогами у вересні 2015 року, дати останнього розрахунку за кредитним договором передбаченого сторонами у додатковій угоді 15 грудня 2012 року, а також з урахуванням дати останнього платежу виконаного боржником на загальну суму 1265 євро 31 січня 2014 року, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду із позовом.

Колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині недоведеності отримання боржником коштів за укладеним кредитним договором.

Оскільки матеріалами справи підтверджено часткове виконання боржником кредитних зобовязань, що свідчить про визнання ним отримання коштів та виникнення грошового зобовязання, а також підтверджується п.2.1. Умов укладеного кредитного договору яким передбачено, що видача кредиту провадиться шляхом надання готівкових коштів з позичкового рахунку позичальника 3002 ( а.с.3).

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно обовязку відповідача виконати грошове зобовязання за кредитним договором № 53-Ф від 27 травня 2008року,тому дійшов вірного та обґрунтованого висновку про стягнення визначеної заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Імексбанк», проте невірно вирішив питання розподілу судових витрат, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 30123,12 грн.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному суді» №12 від 24жовтня 2008 року, суд апеляційної інстанції, у разі встановлення при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПК та провести перевірку справи в повному обсязі.

Апеляційний суд і сам не позбавлений можливості встановити фактичні дані, які мають значення для вирішення спору, а також, застосувати норму матеріального права, яка має бути застосована до спірних правовідносин.

Колегія суддів незважаючи, що доводи апеляцінйої скарги не містять посилання на невірне вирішення судом першої інсанції питання розподілу судови витрат, звертає увагу на порушення вимог законодавства в частині їх розподілу.

Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з подальшими змінами і доповненнями, ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні ПАТ «Імексбанк» до суду позову майнового характеру складала - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлювався у місячному розмірі: з 1 січня 1218 гривень. Тож, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3654 грн. Оскільки позивач на час звернення до суду із позовом був звільнений від його сплати, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір на підставі положення ст.80 ЦПК України у розмірі 3654 грн.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнутого судового збору підлягає зміні та зменшенню з 30123,12 грн. до 3654 грн. на підставі п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313-314-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш ИЛ А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат, зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 судового збору в доход держави з 30123,12 грн. до 3654 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: