Справа № 373/2934/13-ц Головуючий у І інстанції Залеська А. О.
Провадження № 22-ц/780/3274/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про виділення частки із спільної часткової власності та поділ домоволодіння. Посилався на те, що в період з 2006 по 2010 рік сторони вели спільне господарство, перебували у фактичних шлюбних відносинах, спільно проживали спочатку у м. Києві, а з часу придбання у спільну власність будинку № 34 по вул. Шевченка у с. Велика Каратуль Переяслав-Хмельницького району Київської області по січень 2010 року в цьому будинку. За договором купівлі-продажу жилого будинку від 24 червня 2008 року сторонами придбано у рівних частках будинок № 34 за вказаною адресою на неприватизованій земельній ділянці. Всі меблі і обладнання, придбані позивачем та відповідачем під час їх проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділені між ними порівну, свою частину майна відповідач відвезла до м. Києва. Однак, оскільки придбання будинку та його покращення здійснені у період спільного проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу, то отриманий у результаті покращений обєкт нерухомості є спільною власністю сторін у рівних частках. Уточнивши позовні вимоги, просив визнати факт проживання позивача та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу з жовтня 2006 року по січень 2010 року, поділити між сторонами домоволодіння за адресою с. Велика Каратуль вул. Шевченка, 34, виділити позивачу у власність житловий будинок та споруди за вказаною адресою, стягнути із нього на користь відповідача 41418 грн. компенсації за частку відповідача у майні, припинити право власності ОСОБА_3 на ? частини домоволодіння.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про припинення права власності та виплату грошової компенсації відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 лютого 2015 року рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року скасовано в частині відмови ОСОБА_3 у стягненні витрат на правову допомогу і стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу 2874,48 грн., в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2015 року ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 в частині встановлення факту, що має юридичне значення, скасовано і справу в цій частині передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність майнового спору, так як в даній справі не лише позивачем, але і відповідачем було заявлено вимоги про визнання права власності на набуте за час спільного проживання майно, відповідач у зустрічному позові вимагала за рахунок покращень будинку збільшення частки відповідача у спільному майні. З метою захисту від зустрічного позову ним було подано уточнений позов від 06 грудня 2013 року, що містив вимоги про встановлення факту, який має юридичне значення, та про визнання на цій підставі за ним права на ? частку у спільному майні. Отже, вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю були поєднані з іншими вимогами матеріального характеру, і протягом всього процесу провадження судовий розгляд в частині вимог про встановлення факту здійснювався саме у позовному провадженні. Суд не взяв до уваги, що обидві сторони визнали факт спільного проживання у незареєстрованому шлюбі та придбання у цей період рухомого майна; на сьогодні спір між сторонами вже з приводу рухомого майна знаходиться у провадженні Соломянського районного суду м. Києва. Крім цього, справу розглянуто неповноважним судом, оскільки рішення ухвалено в цьому ж складі суду, який постановив ухвалу про залишення його позову без розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки судом вже вирішено спір щодо поділу житлового будинку і в позові ОСОБА_2 відмовлено, у суду немає підстав задовольняти вимоги позивача про встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, оскільки цей факт не має юридичного значення для вже вирішеного майнового спору у даній справі; будь-яких інших вимог майнового характеру, вирішення яких залежало б від встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу у даній справі немає, а тому встановлення факту, що має юридичне значення, не є способом захисту прав позивача в розумінні ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що з жовтня 2013 року між сторонами існує спір з приводу поділу спільно нажитого майна, в звязку із чим ОСОБА_2 заявлялися позовні вимоги про встановлення факту проживання із відповідачем ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Так, в жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом з вимогами про поділ між ним та ОСОБА_3 домоволодіння за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Велика Каратуль, вул. Шевченка, 34 та просив припинити право власності відповідача ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаного домоволодіння, з виплатою їй грошової компенсації.

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила збільшити її частку у праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок, визначивши їй 2/3 частини домоволодіння за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Велика Каратуль, вул. Шевченка, 34 та виділити цю частину в натурі, а ОСОБА_2 виділити в натурі 1/3 спірного домоволодіння (т.1 а. с. 43 44).

06 грудня 2013 року позивач ОСОБА_2, заперечуючи проти зустрічного позову, збільшив свої позовні вимоги та окрім попередніх вимог, просив встановити факт проживання позивача та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу з жовтня 2006 року по січень 2010 року. Крім цього позивач просив визнати право сторін на рівні частки (по 1/2 частині за кожним) у придбаному та покращеному за час спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_3 на житловий будинок та господарські споруди за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Велика Каратуль, вул. Шевченка,34 (т.1 а. с. 102 107).

27 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_3 подала суду заяву про залишення зустрічного позову без розгляду (т. 2 а. с. 1)

11 вересня 2014 позивач ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просив встановити факт проживання позивача та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу з жовтня 2006 року по січень 2010 року та поділити спірне домоволодіння між співвласниками, виділивши цілий будинок з господарськими спорудами йому ОСОБА_2 зі сплатою іншому співвласнику ОСОБА_3 компенсації за належну їй на праві власності 1/ 2 частину спірного домоволодіння в сумі 41418 грн. (т. 2 а. с. 14 19).

20 жовтня 2014 року ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення (проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу) залишено без розгляду з тих підстав, що даний факт не повязаний зі спором про визнання права власності на житловий будинок з підстав, заявлених позивачем (т. 2 а. с. 49 ).

20 жовтня 2014 рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину домоволодіння та виплату грошової компенсації відмовлено (т. 2 а. с. 51 53).

Відповідач ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку рішення суду від 20 жовтня 2014 виключно в частині розподілу судових витрат, а позивач ОСОБА_2 окрім вказаного судового рішення оскаржив до апеляційного суду ухвалу від 20 жовтня 2014 про залишення позову без розгляду в частині встановлення факту, що має юридичне значення.

За результатами розгляду апеляційних скарг рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 змінено в частині розподілу судових витрат та залишено буз змін по суті вирішення майнового спору, а ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 скасована, справу в цій частині передано до суду першої інстанції на новий розгляд, в подальшому справа була розглянута із ухваленням рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року, яке на даний час оскаржується (т. 2 а. с. 137, 170 171).

Крім того, із матеріалів справи вабачається, що ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на частку в майні, яке набуто протягом проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в позовних вимогах ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на частку загальною вартістю 20885 грн. у розмірі ? частини спільно набутого рухомого майна. В зустрічному позові ОСОБА_3 просила визнати за собою право власності на спільно набуте майна за час спільного проживання в період з жовтня 2006 року по січень 2010 року на загальну суму 27170 грн. (а. с. 114 122, 137 140 т. 3).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виходячи зі змісту ст. 256 ЦПК України та правової природи окремого провадження, встановлення юридичного факту можливе і потрібне тоді, коли від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи.

Отже, питання про встановлення факту однією сімєю без реєстрації шлюбу без наявності майнового спору, який вже вирішений, є неможливим.

На дані обставини звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 15 червня 2016 року по даній справі (а. с. 98 т. 3).

Судом першої інстанції встановлено і з цими висновками погоджується колегія суддів, що оскільки між сторонами виник інший майновий спір, який розглядається Соломянським районним судом м. Києва, Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області не має підстав для встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у даному спорі, що виник в 2013 році і стосується іншого майна житлового будинку. Встановлення юридичного факту у цій справі з метою вирішення іншого майнового спору, який розглядається іншим судом з приводу іншого майна, а також встановлення юридичного факту як збір доказової бази на випадок майбутнього спору щодо зміни розміру часток у праві власності на будинок є неприпустимим в розумінні ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України.

Судом також враховано, що будь-яких іншим вимог майнового характеру, вирішення яких залежало б від встановлення факту проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу у даній справі немає, а тому встановлення факту, що має юридичне значення, не є способом захисту прав позивача в розумінні ст. ст. 15, 16 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про відсутність майнового спору між сторонами спростовуються змістом рішення та доказами, наявними в матеріалах справи, оскільки судом враховано, що спір щодо поділу рухомого майна розглядається в іншому суді, а зустрічний позов про збільшення частки в праві власності на будинок залишено без розгляду за заявою ОСОБА_3

Суд не може встановити будь-який факт, що має юридичне значення, за відсутності мети, з якою має бути встановлено даний факт, на майбутнє, оскільки до компетенції суду належить захист фактично порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод, інтересів, а не таких, що можуть бути порушені на перспективу в майбутньому.

Доводи позивача з приводу визнання відповідачем обставин проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не спростовують висновків суду першої інстанції про неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, в даній справі, у відсутності мети, з якою позивач бажав встановлення такого факту.

Колегія суддів враховує, що позивач не позбавлений можливості, збільшивши вимоги у справі, що розглядається Соломянським районним судом м. Києва, просити з метою вирішення майнового спору щодо рухомого майна встановити факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Помилковими є також доводи позивача щодо неналежного складу суду, яким розглянуто справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

Оскільки ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року позов залишено без розгляду, а не закрито провадження в справі, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2015 року справа передана для продовження розгляду до того ж складу суду, посилання ОСОБА_2 на неналежний склад суду не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а, -

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_4