У х в а л а

іменем україни

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Миколаївського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами Миколаївського обласного центру зайнятості на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Миколаївського обласного центру зайнятості про визнання незаконним і скасування наказів про оголошення догани та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що наказом від 17 січня 2014 року № 15-к призначена на посаду заступника директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості.

Наказами № 428-к від 21 вересня 2016 року та № 430-к від 23 вересня 2016 року їй були оголошені догани за неналежне виконання посадових обов'язків.

Підставою наказу № 428-к зазначено: неналежне виконання посадових обов'язків, визначених пунктами 1.8, 2.1, 2.16, 2.32; неякісне виконання посадових обов'язків, передбачених п. 4.1 Посадової інструкції заступника (технолога-організатора) Первомайського МРЦЗ, затвердженої 11 серпня 2016 року, зокрема, системні порушення, допущені під час перебування на обліку в Первомайському районному центрі зайнятості безробітної ОСОБА_5, зняття її з обліку, укладення договору на навчання, додаткових угод до нього, порушення ведення договірної роботи, відсутність з її боку належної організації та контролю. Підставою наказу № 430-к зазначено: порушення трудової дисципліни п.3.1.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог пункту 4.1 посадової інструкції заступника (технолога-організатора) Первомайського МРЦЗ, затвердженої 11 серпня 2016 року, а саме - відсутність на селекторній нараді 16 вересня 2016 року, неприбуття до керівника Миколаївського обласного центру зайнятості 22 вересня 2016 року та допуск до роботи з документами Первомайського МРЦЗ сторонньої особи.

Посилаючись на те, що порушень трудової дисципліни вона не допускала, у зв'язку з чим вважає незаконними вищезазначені накази, просила визнати їх незаконними та скасувати, стягнути 6 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В подальшому ОСОБА_4 доповнила позовні вимоги заявою, в якій вказувала, що 30 вересня 2016 року відповідач видав наказ № 443-к, яким її звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП. Однак того дня її не було на роботі з поважної причини, про що свідчить листок непрацездатності, тому відповідач наказом № 479-к змінив дату її звільнення на 01 листопада 2016 року.

Цього ж дня представники відповідача з'явилися до Первомайського МРЦЗ, де вмовили її написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки розуміли, що звільнення за ініціативою роботодавця незаконне, так як вона має статус одинокої матері.

Перебуваючи у нервовому стані, під тиском вона написала заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з доглядом за дитиною до 14 років, хоча фактично не мала наміру звільнятися. За таких обставин вважає звільнення незаконним, просить поновити її на роботі і стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому просила поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості з 01 листопада 2016 року. Стягнуто з Миколаївського обласного центру зайнятості на користь позивача 19 046,40 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2016 року по 31 січня 2017 року. В решті рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Додатковим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року абзац п'ятий рішення апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року наступним реченням: «сума середнього заробітку визначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів».

В ухваленні додаткового рішення щодо зарахування до суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, отриманої ОСОБА_4 допомоги по безробіттю відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення та додаткове рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходив із того, що у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Твердження ОСОБА_4 про здійснення на неї тиску з боку працівників відповідача, що стало підставою для написання заяви про звільнення, зайшли своє підтвердження, про що поміж іншого свідчить той факт, що наступного дня після написання заяви, вона (позивач) просила визнати її заяву про звільнення неподаною. Крім того, вона є одинокою матір'ю, яка сама виховує малолітню дитину, і відповідачу про це було відомо.

У зв'язку із встановленням незаконності звільнення позивача в силу положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2016 року по 31 січня 2017 року включно.

Разом з тим, частково відмовляючи у задоволенні заяви відповідача, щодо ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд виходив із того, що обставини зазначені відповідачем у заяві (зарахування отриманої позивачем допомоги по безробіттю) не були предметом дослідження/розгляду ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, а тому відсутні передбачені ст. 220 ЦПК України підстави для ухвалення додаткового рішення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
А.О. Леванчук
О.В. Ступак