Справа № 338/489/17
Провадження № 22-ц/779/1199/2017
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М.
Суддя-доповідач Горейко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 15 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

28.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з наведеним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що 29.12.2016 року працівниками Богородчанської районної поліції відносно нього був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Даний протокол був направлений до Богородчанського районного суду і постановою цього суду від 22.02.2017 року його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Не погодившись із вказаною постановою Богородчанського районного суду, він подав апеляційну скаргу. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.03.2017 року його апеляційну скаргу задоволено, постанову Богородчанського районного суду від 22.02.2017 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Незаконні дії працівників поліції та визнання його винним у вчиненні порушення, якого він не вчиняв, спричинили йому значної моральної шкоди, яку він оцінив у 100 000 грн. У звязку з наведеним позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів на його користь 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богородчанського районного суду від 15 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про відшкодування 100 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, відмовлено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 640 грн. судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні його позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні ним не доведено спричинення йому моральної шкоди. При цьому суд не взяв до уваги його доводи про те, що через незаконні дії працівників поліції та притягнення його до адміністративної відповідальності йому довелося немало нервувати. Він не спав ночами, хвилювався через розгляд справи в суді, адже ніколи не стикався з правоохоронними органами. Також він втратив свій авторитет професійного водія серед друзів та довіру клієнтів, оскільки його робота повязана з транспортними засобами. В його селі ходили чутки нібито він збив людину, адже люди бачили його пошкоджений автомобіль та те, що він декілька разів ходив в суд. Також його страждання виразилися в тому, що він не зміг добитися справедливості та ухвалення законного рішення в суді першої інстанції. Він змушений був звертатися до адвокатів, змінювати свій звичний спосіб життя.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції стягнув з нього судовий збір в розмірі 640 грн. без урахування положень ст. 88 ЦПК України та всупереч правовій позиції Верховного Суду України, що міститься в постанові від 01.03.2017 року у справі №703/686/15-ц.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

ОСОБА_2 вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на справедливий суд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, не було порушено. ОСОБА_1 скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Постанова суду першої інстанції, з якою позивач не погодився, не набрала законної сили, оскільки була оскаржена ним і скасована, що є достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. Ніякі заходи примусу зі сторони держави до позивача не застосовувались. ОСОБА_1 не доведено заподіяння йому моральної шкоди, а його посилання на те, що серед колег та клієнтів його автосервісу погіршилася його репутація є голослівними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Верховної Ради України від 01.12.1994 року №267/94-ВР введено в дію ОСОБА_2 України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

ОСОБА_2 містить виключний перелік протиправних діянь, за наявності яких настає відповідальність, передбачена цим Законом.

Згідно ст. 1 вказаного закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Такі ж положення закріплені в ст. 1176 ЦК України, яка встановлює підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.12.2016 року за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбулась дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої поліцейський Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області склав протоколи про вчинення адміністративного правопорушення щодо обох водіїв.

Постановою Богородчанського районного суду від 22.02.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.03.2017 року вищевказану постанову Богородчанського районного суду від 22.02.2017 року скасовано та закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.03.2017 року набрала законної сили 31.04.2017 року і, таким чином, позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач, вказуючи, що незаконним складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення йому завдано моральних страждань, не навів жодну з підстав, при наявності яких настає відповідальність, передбачена ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не є єдиною достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, вірно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, обґрунтовано дійшов висновку про те, що право позивача на справедливий суд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, не було порушено. ОСОБА_1 мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Постанова суду першої інстанції, з якою не погодився позивач, не набрала законної сили, оскільки була ним оскаржена та в подальшому скасована, що є достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. Ніякі заходи примусу зі сторони держави до позивача не застосовувались, а його позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, в основному зводяться до переоцінки доказів, що не узгоджується з положеннями ст. 303 ЦПК України, відповідно до ч. 1 якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ч. 2 цієї ж статті суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови з задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, відповідає встановленим судом обставинам справи і визначеним відповідно до них правовідносинам. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями працівниками Богородчанського відділення поліції Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України.

Таким чином, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від оплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу ч. 2 ст. 88 ЦПК України слідує, що якщо в задоволенні позову позивача, якого звільнено від оплати судових витрат, відмовлено, то витрати не стягуються.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з позивача на користь держави 640 грн. судового збору ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в наведеній частині.

В решті рішення Богородчанського районного суду від 15 червня 2017 року слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 15 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 640 грн. судового збору скасувати.

В решті рішення Богородчанського районного суду від 15 червня 2017 року залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_4