АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/ 9038/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Макаренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 грудня 2016 р.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до

ОСОБА_1

про звернення стягнення на предмет застави

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 7 грудня 2016 р. задоволено позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Так, звернуто стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску згідно Договору застави транспортного засобу № 50008601 дата 26.04.2013 р., шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 50008601 від 17.04.2013 р. у розмірі 315 421,09 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати в розмірі 16 911,32 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати це рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 17.04.2013 р. між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008601, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 110 583,68 грн., що є еквівалентом 13 568,55 дол.США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_2, об'єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

17.04.2013 р. між сторонами була укладена Додаткова угода до кредитного договору N50008601, відповідно до умов якої сторони домовились змінити строк кредитування, викладений у розділі «Основні умови Кредиту» кредитного договору, виклавши відповідні слова в наступній редакції «Строк кредиту: 84 місяців».

Згідно положень п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, що становлять невід'ємну частину Договору, відповідач зобов'язався здійснювати щомісячні платежі відповідно до графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем, визначено відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Договорі.

Так, заперечуючи проти апеляції представник позивача зазначав, що відповідно п.1.3 загальних умов кредитування, сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відповідачем відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі і забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основу діючого обмінного курсу валют, як це погоджено сторонами у договорі.

Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов'язання відповідача за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами Договору застави транспортного засобу № 50008601 від 26.04.2013 p., за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_2, об'єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, сірого кольору, заставною вартістю 130 099,00 грн.

3.09.2014 р. сторонами було укладено Додаткову угоду до договору застави транспортного засобу № 50008601, посвідченого 26.04.2013 р. приватним нотаріусом КМНО Маринець О.С. за реєстровим №840.

Згідно п. 1.4.2. Умов кредитування, повернення кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту по Договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, виставленого позивачем.

Згідно п. 3.2.1. Умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та або вимагати дострокового розірвання Договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог; що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків.

Згідно ст.610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання неналежне виконання).

З квітня 2014 р. відповідач почав порушувати умови Договору, не сплачуючи щомісячні платежі з порушенням строків, встановлених в графіку погашення кредиту, а з липня 2014 року взагалі перестав виконувати свої зобов'язання за Договором зі сплати щомісячних платежів.

Станом на день звернення із позовом до суду загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 315 421,09 грн. (сума основного боргу відповідача перед банком становить 266 955,83 грн., 2 841,65 грн. збитків, штраф відповідно до п. 3.3 Договору у розмірі 22 116,74 грн., штраф за порушення відповідачем п. 5.5 Договору - 16 587,55 грн., 3 % річних у розмірі 6 919,32 грн.), згідно розрахунку позивача (а.с.4-6).

Оскільки, вказані зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, кредитні зобов'язання відповідачем постійно порушуються, прострочена заборгованість не погашається, то суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що є підстави для стягнення з відповідача заборгованості в судовому порядку.

Згідно ст19 ЗУ «Про заставу» - за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно ст.20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі.

Якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (право), він зберігає право наступного стягнення на інші речі (права), що складають предмет застави.

До третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Враховуючи, що зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, за відповідачем перед банком існує заборгованість у загальному розмірі 315 421,09 грн., яка не погашається, банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Суд також правильно вважав, що підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу та судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам. Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7.12.2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :