Справа №345/1615/17
Провадження № 2/345/949/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі :

головуючої - судді Кардаш О.І.

при секретарі Заткальницькій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Ріпянська сільська рада Калуського району, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду із вищенаведеним позовом, і після зміни позовних вимог, просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом зобовязання відповідачку зрізати стару черешню, що росте на межі між їхніми земельними ділянками. Свої вимоги обґрунтовує тим, що впродовж багатьох років вона з батьками проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. По сусідству з нею проживала сімя ОСОБА_3 разом із своєю дочкою ОСОБА_4. Паралельно центральній дорозі Калуш-Яворівка проходила поперечна межа між їхніми господарствами і розмежовувалася деревяним парканом з дубовими стовпчиками. Таким же парканом була і відзначена продовжна межа.

Через рік після смерті батька позивачки, вона разом із матірю та чоловіком у 1982р. повністю замінили свій паркан, встановивши бетонну бордюру, металеві стовпчики (кутники), різані лати та штахетник. При встановленні нового паркану сусідка ОСОБА_3 сказала, щоб вони не забетоновували свій стовпчик впритул до її деревяного. По довжині лат вийшло так, що останній стовпчик вони забетонували за 40 см до межі, а бордюру вони залили повністю до межі, тобто до деревяного стовпчика паркана ОСОБА_3 На свій стовпчик впоперек вони наварили дві металеві пластини, довжиною 14 та 10 см і закріпили на них лати по 40 см та прибили штахети. Жодних зауважень чи претензій з боку ОСОБА_3 не було. При проведенні обмірів земельних ділянок у звязку із передачею їх у приватну власність у 1997р. вказані межі і були зафіксовані землевпорядною службою, вони відповідають картографічним документам відділу архітектури та містобудування.

У травні 1998р., скориставшись відсутністю позивачки, чоловік відповідачки разом із своїм батьком та братом, замінюючи свій поперечний паркан, розбили 40 см бордюри позивачки та вставили свій металевий стовпчик впритул до стовпчика позивачки і забетонували його. Виявивши це порушення чоловік позивачки хотів розбирати бордюру, але ОСОБА_2 просили цього не робити. Після смерті ОСОБА_3 сімя Перегінців до приєднаного свого стовпчика крадькома приварила поперечні полоси і почала вже зміщувати і продовжній межовий паркан.

Позивач просила ОСОБА_2, щоби вона відновила чи поставила новий поздовжній межовий паркан, але вона все зволікала, а потім зовсім відмовилась ставити. Позивач сказала, що вона сама поставить паркан і попросила відповідачку, щоб вона зрізала дві старі черешні, що знаходяться на межі, але їй було відмовлено. Після цього позивач 30.10.2013р. звернулась із листом до сільського голови за вирішенням даних питань, проте сільський голова напротязі 2 років не захотів їх вирішувати, тоді позивач звернулася до заступника голови РДА ОСОБА_5. За результатами звернення актом від 07.08.2015р. за участю представників земельної, архітектурної та ЖХК служб району рекомендовано зрізати черешню, частину стовбура сухого дерева та встановити (відновити) межу на спірній земельній ділянці.

Проте Ріпянська сільська рада не зважала на даний акт, після чого позивач була змушена знову звертатися до заступника голови РДА ОСОБА_5. Але органи державної влади проігнорували прохання позивача відновити межу, яка була незаконно зміщена відповідачем.

Відповідно до п.2.21 ДБН 79-92 дерева на присадибній ділянці повинні висаджуватися так, щоб віддаль від осі стовбура до межової сусідської ділянки не була меншою, ніж 3 м. Як вбачається із акту комісії від 07.08.2015р. на земельній ділянці, що належить відповідачці, прямо на межі росте черешня, котра заважає позивачці встановити межовий паркан. Незважаючи на рекомендації комісії відповідач впродовж тривалого часу не хоче її зрізати. Тому позивач змушена звернутися до суду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з вищенаведених підстав. Просять суд позов, з урахуванням змінених вимог, задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що за положеннями ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. З огляду на зазначене, позивачка передчасно звернулася до суду, не надавши доказів, що межі земельних ділянок були встановлені відповідним органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду земельного спору з відповідачем.

Відповідач наголосила, що спірна черешня посаджена ще її батьком та росте на належній їй земельній ділянці. Оскільки на даний час межа між земельними ділянками позивача та відповідача офіційно не встановлена, то вимоги позивача є безпідставними. Тому відповідач та його представник просять в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи суду пояснив, що тривалий час між сторонами існує суперечка з приводу встановлення межі між їхніми земельними ділянками. Проте на даний час межа так і не встановлена, жодного рішення сільською радою з цього питання не ухвалювалося.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступних підстав.

З архівної довідки від 03.03.2009р. №17-49 вбачається, що у документах фонду виконкому Ріпянської сільської ради є дані про те, що згідно з рішенням 12 сесії сільської ради від 18.12.1997р. передано у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_1: всього землі 0,85 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0,22 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,60 га, надано в постійне користування 0,02 га, 2м2 вздовж дороги не приватизовувати 0,01 га (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.01.1991р., виданого виконавчим комітетом Ріпянської сільської ОСОБА_3 народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в с. Ріпянка по вул.І.Франка,174 належить ОСОБА_6 (а.с.48).

З акту від 07.08.2015 року, складеного комісією в складі заступника начальника управління Держземагентства у Калуському районі ОСОБА_7, завідувача сектора житлово-комунального господарства та будівництва районної державної адміністрації ОСОБА_8, головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури райдержадміністрації ОСОБА_9, вбачається, що при огляді межі між присадибними ділянками мешканців ОСОБА_10 та ОСОБА_11 встановлено, що на межі між домоволодіннями знаходиться черешня та частина стовбура сухого дерева, які потрібно зрізати, для можливості встановлення межі та влаштування огорожі між даними присадибними ділянками. Комісією рекомендовано земельній комісії Ріпянської сільської ради встановити межі між присадибними ділянками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.11).

Відповідно до акту від 25.08.2015 року, складеного комісією в складі голови Калуської РДА ОСОБА_12, заступника голови РДА ОСОБА_5, начальника управління Держземагентства у Калуському районі ОСОБА_13, завідувача юридичного сектору РДА ОСОБА_14, завідувача сектора житлово-комунального господарства та будівництва РДА ОСОБА_8, головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури РДА ОСОБА_9, встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не виготовлені; комісія рекомендувала вищезазначеним громадянам відновити межу між земельними ділянками за старою межею. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечень під час обмірів земельних ділянок та встановлення спільної межі не мали і погодилися з рекомендаціями комісії. Проте, станом на 26.08.2015р. ОСОБА_1 повідомила, що з наданими усними рекомендаціями та висновками комісії не погоджується (а.с.12).

З інформації, наданої Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Фрагківській області від 24.12.2015р. вбачається, що 24.11.2015р. ПП «ГеоУкрПроект» провело геодезичну зйомку спірних земельних ділянок. Однак ОСОБА_11 після часткового проведення проектною організацією цієї роботи в подальшому не захотів і не дозволив продовжувати зйомку його присадиби, внаслідок чого ця зйомка повністю не проведена (а.с.14).

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Згідно з розділом IV Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 з наступними змінами та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня за № 391/17686 відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто, встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що між присадибними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 межа офіційно не встановлена, рішення органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів з даного питання не ухвалювалося. Крім того, державні акти на земельні ділянки сторонами не виготовлено.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений та обраний ним спосіб.

Згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до змісту ч.ч.3,4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи той факт, що межа між земельними ділянками сторін не встановлена, твердження позивача, що спірна черешня росте саме на межі між їхніми земельними ділянки і це створює перешкоди у здійсненні нею права користування належною їй земельною ділянкою, є голослівними та не підтверджені обєктивними та належними доказами.

При цьому згідно долученого позивачем акту комісії від 07.08.2015 року (а.с.11), комісією не зафіксовано, що черешня росте на межі між присадибними ділянками, натомість встановлено, що таку межу потрібно влаштувати, тобто підтверджено, що фактично межа офіційно не окреслена.

Отже, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 152, 158 ЗК України, керуючись ст. ст. 3, 58-60, 213 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Ріпянська сільська рада Калуського району, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення , апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ :