Справа № 338/387/17
Провадження № 22-ц/779/1118/2017
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника заявника Жичицької С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Богородчанського районного суду від 02 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :
Рішенням Богородчанського районного суду від 02 червня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 . Встановлено факт виконання ОСОБА_2 обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження в період з 23.07.1986 року по 06.08.1986 року.

Не погодившись з рішенням суду, Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі правомірно відмовило ОСОБА_2 в призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням періодів його роботи в зоні відчуження. ОСОБА_2 до заяви про призначення пенсії долучив копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія ІІ) та копію довідки від 11.06.1991 року за №190, яка видана Богородчанським районним військовим комісаріатом, про те, що ОСОБА_2 в період з 23.07.1986 року по 06.08.1986 року виконував службові обов`язки в районі ЧАЕС. Однак, оскільки дана довідка видана не в період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та не містить посилання на первинні документи, якими б підтверджувались час, період і місце роботи, то для надання практичної допомоги управлінням надсилалися запити до Державного галузевого архіву Міністерства оборони України та Центрального архівного відділу Національної гвардії України, проте такі документи в цих архівних установах відсутні.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що згідно пояснення заявника та допитаного свідка ОСОБА_3 , роботи, які виконувались ними як військовослужбовцями, проводились у зоні відчуження, тобто на територіях безумовного (обов`язкового) відселення. Зокрема, вони виконували обов`язки по прокладанню, налагодженню та підтриманню спеціального зв`язку на території відселених сіл Поліського району Київської області. Разом з тим, в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_3 так і не підтвердив ту обставину, в якій саме місцевості вони разом із ОСОБА_2 здійснювали вказані роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, апелянт зауважує, що ОСОБА_2 уже оскаржував в суді рішення управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі від 26.11.2015 року про відмову в призначенні пенсії у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, ухвалою Богородчанського районного суду від 02.06.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду і така ухвала ОСОБА_2 не оскаржувалась.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник заявника ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у запереченні на апеляційну скаргу, просив їх відхилити. Рішення суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представників апелянта, заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та встановлюючи юридичний факт, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення даного факту має значення для заявника, оскільки дає йому можливість вирішувати питання про поновлення своїх порушених прав на певного роду пільги та компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Такий висновок суду не узгоджується з нормами матеріального та процесуального права.

Положеннями ч. 1 ст. 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту виконання ОСОБА_2 обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження в період з 23.07.1986 року по 06.08.1986 року необхідне заявнику для призначення пенсії на пільгових умовах, тобто встановлення зазначеного факту пов`язане з вирішенням спору про право.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскільки рішення Богородчанського районного суду від 02 червня 2017 року ухвалене без дотримання наведених процесуальних норм, що є підставою для скасування судового рішення, то вказане рішення слід скасувати, а заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 02 червня 2017 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що він вправі звернутись в суд з позовом з урахуванням положень ст. 15 ЦПК України та ст. 17 КАС України.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча М.Д. Горейко
Судді: П.І. Проскурніцький
Л.В. Ясеновенко