Справа № 752/2148/17
Провадження № 2/752/2720/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.06.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Чечельницького В.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - Болтян С.С.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат, суд -

Встановив

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, згідно якого просила суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 5 350,93 грн., 3% річних у розмірі 4 398,03 грн. та інфляційні втрати у розмірі 40 940, 52 грн., а всього стягнути 50 689 грн. 48 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що 28.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір добровільного медичного страхування для виїжджаючих за кордон KVR №339949, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству, пов'язані із життям, здоров'ям, працездатністю застрахованої особи та непередбаченими медичними і додатковими витратами, відповідно до програми страхування, обраної страхувальником, застрахованою особою, під час подорожі за кордон.

Також вказала, що під час перебування у Чеській Республіці з нею стався страховий випадок та у період з 17.10.2014 року по 21.10.2014 року позивач перебувала на лікуванні, отримувала медичні послуги, за які було сплачено загалом 82 015 чеських крон.

Разом з тим, з огляду на несплату відповідачем страхового відшкодування на підставі наданої позивачем заяви про страховий випадок та інших документів, позивач змушена була звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів, а саме з позовом про захист прав споживачів (стягнення страхового відшкодування).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року, позов ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про захист прав споживачів задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачене страхове відшкодування у розмірі 73 501,84 грн.

Зазначеним судовим рішенням, зокрема встановлено, що відповідач отримав усі необхідні документи, передбачені договором страхування, 14.11.2014 року, а відтак зобов'язаний був прийняти рішення про виплату страхового відшкодування до 28.11.2014 року та, відповідно, виплатити таке відшкодування до 28.12.2014 року.

Однак лише 26.12.2016 року відповідач остаточно сплатив позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 73 501,84 грн., у зв'язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» за прострочення сплати страхового відшкодування: штрафні санкції у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до встановленого індексу інфляції.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що судовий розгляд справи про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування не зупиняв обов'язку страховика щодо належного виконання умов договору, а був лише способом захисту позивачем своїх прав та інтересів, з огляду на, що внаслідок прострочення відповідачем строку виплати страхового відшкодування, останнім має бути сплачено пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 50 689, 58 грн.

Представник відповідача Болтян С.С. у судовому засіданні просив у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що дія частини другої статті 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із виплатою страхового відшкодування. Крім того, просив суд звернути увагу на те, що відповідач виплатив страхове відшкодування 25.12.2016 року не зі своєї вини, або умисний дій, а з огляду на невиконання страхувальником ОСОБА_3 умов Договору страхування, тому відсутня необхідна передумова виплати страхувальнику пені така як вина страховика. Також просив застосувати до вимог про стягнення неустойки (пені) позовну давність, яка становить один рік.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.08.2014 року між ОСОБА_3 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» було укладено Договір добровільного медичного страхування для виїжджаючих за кордон KVR №339949, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству, пов'язані із життям, здоров'ям, працездатністю застрахованої особи та непередбаченими медичними і додатковими витратами, відповідно до програми страхування, обраної страхувальником, застрахованою особою, під час подорожі за кордон.

Відповідно до умов полісу, термін дії полісу з 16.09.2014 року по 31.12.2014 року та становить суму у розмірі 30 000 євро, франшиза 0 Євро.

Під час перебування в Чеській Республіці з ОСОБА_3 стався страховий випадок та вона перебувала на лікуванні з 17.10.2014 року по 21.10.2014 року.

Також, з документів долучених до позовної заяви, а саме заяви про страховий випадок та страхове відшкодування, а також підтвердження отримання документів, вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та необхідним переліком документів 14.11.2014 року.

Відтак, з урахування положень відповідного Договору, обґрунтованими є посилання позивача на ту обставину, що страховик зобов'язаний був прийняти рішення про виплату страхового відшкодування до 28.11.2014 року і, відповідно, сплатити таке відшкодування до 28.12.2014 року.

Водночас, як було визнано стороною відповідача, страхове відшкодування у строк до 28.12.2014 року позивачу виплачено не було, у зв'язку з невиконанням, на думку страховика, умов Договору.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року, позов ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про захист прав споживачів задоволено та стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» на користь ОСОБА_3 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 73 501,84 грн.

При прийнятті вишезазначеного рішення, судом встановлено, що ОСОБА_3 було виконано усі обов'язки покладені не неї Законом України «Про страхування» та Договором добровільного медичного страхування для виїжджаючих за кордон KVR №339949.

Відтак, в силу положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, суд приходить до висновку про невмотивованість тверджень представника позивача про правомірність відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з невиконанням нею умов Договору страхування.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку ОСОБА_3, відповідачем було остаточно виплачено страхове відшкодування позивачу 26.12.2016 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3. ч.1 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

За таких обставин, з урахуванням положень чинного законодавства, наявність судового спору щодо стягнення страхового відшкодування не є підставою для його невиплати у строки встановлені Договором страхування, а тому суд вважає помилковими посилання представника відповідача на відсутність вини ТДВ «СК «Київ Ре» у виплаті страхового відшкодуванням з порушенням строку встановленого Договором, а саме лише 26.12.2016 року.

З огляду на що, у суду наявні підстави вважати, що позивачем було допущено порушення виконання грошового зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у період з 29.12.2014 року по 25.12.2016 року, тобто на 728 днів.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п.8.4.2. зазначеного Договору страхування, страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування на умовах та у строк передбачений полісом. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування зі своєї вини шляхом оплати страхувальнику (застрахованій особі) пені (штрафу) у розмірі 0,01% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на день прострочення.

Як вбачається з розрахунку в матеріалах справи за період з 29.12.2014 року по 25.12.2016 року, розмір пені становить 5 350,93 грн., 3% річних складають 4 398,03 грн., інфляційних втрат становлять 40 940,52 грн.

Щодо заяви представника відповідача про застосування до позовних вимог про стягнення пені строку позовної давності, суд має зазначити наступне.

Відповідно вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

За таких обставин, враховуючи, що позивач у вересні 2015 року звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовними вимогами до відповідача про стягнення невиплаченого страхового відшкодування в порядку захисту прав споживачів, суд вважає, що відбулося переривання строку позовної даності, оскільки стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат є тими вимогами на які позивач має право, та які могли бути пред'явлені до суду разом з вимогою про стягнення невиплаченого страхового відшкодування (заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року).

Зважаючи на вищевикладене, позивач в межах строку позовної давності - 30 січня 2017 року звернулася до суду із вимогою про стягнення з ТДВ «СК «Київ Ре»" пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у загальному розмірі 50 689,48 грн.

На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

Позов ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» () на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пеню у розмірі 5350 грн. 93 коп., 3% річних у розмірі 4398 грн. 03 коп. та інфляційні втрати у розмірі 40 940 грн. 52 коп., а всього 50 689 грн. 48 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» на користь держави судовий збір у розмірі 1600 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголощення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя