АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

14 липня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва Левенець Б.Б., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дельта життя» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року про виправлення описки, позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Дельта життя» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору визнано неподаною та повернуто позивачці. (а.с.128-129, 133-134)

Не погодившись з ухвалою районного суду, 03 травня 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 направив по пошті апеляційну скаргу, в якій заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору. (а.с.137-147)

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року залишено без руху відповідно до вимог ч. 2 ст. 297 ЦПК України, надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. (а.с.150-151)

10 липня 2017 року судом отримано заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, в якій заявник просив прийняти до розгляду апеляційну скаргу та звільнити апелянта від обов'язку сплати судового збору із посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. (а.с.155-156)

Проаналізувавши зазначені положення законодавства та судової практики, зміст заяви про усунення недоліків і відкриття апеляційного провадження, дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, апеляційну скаргу повернути з огляду на наступне.

За змістом ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

При цьому, документів на підтвердження обставин неможливості сплатити судовий збір та щодо скрутного майнового стану ОСОБА_2 на момент подання апеляційної скарги не надано, дані що свідчили б про майновий стан, який унеможливлює сплату судового збору, або при його оплаті апелянт буде поставлена у скрутне матеріальне становище в матеріалах справи відсутні, а ухвала апеляційного суду не може обґрунтовуватись припущеннями наявності таких обставин, тому підстав для відстрочення або розстрочення сплати судового збору на визначений строк, зменшення розміру належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнення від сплати судового збору не вбачається.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

У п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» було передбачено, що споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору. Проте, Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 01 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав не передбачено.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16, який з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування судами України.

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 направив до суду 03 травня 2017 року, тобто на момент чинності ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, то правові підстави для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду відсутні.

У ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік об'єктів - заяв до суду, за подання яких судовий збір не справляється, а в ст. 5 цього Закону - вичерпний перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору, а також підстави звільнення від сплати цього збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

При цьому, підпунктом 9 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання фізичною особою до суду апеляційної скарги на ухвалу суду в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Одночасно, у статті 1 цього Закону зазначено, що поняття "рішення" за вказаним законом означає: а) остаточне рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

За положеннями пунктів 59, 60 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" (Заява N 28249/95) Страсбург, 19 червня 2001 року, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див., рішення суду у справі "Ейрі проти Ірландії", цитоване вище, там само, п. 25 - 26).

Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи ці чинники, далі Суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду (п. 61 вищевказаного Рішення).

При цьому, у наведеній вище справі ("Креуз проти Польщі") Україна не була стороною, тому положення вказаного рішення Суду не мають прецедентного характеру у даній справі та не можуть бути застосовані до правовідносин щодо обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати, які регулюються національним законодавством України.

Визначення за ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2017 року, що апелянту слід сплатити 320 грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги або надати документи, що підтверджують право апелянта бути звільненою від сплати судового збору у цій справі не становить обмежень, яке могло б бути визнано таким, що завдало шкоди суті права апелянта на доступ до суду у контексті вищевказаного Рішення Європейського Суду.

Посилання заявника на роз'яснення, що містяться в пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" і судову практику в інших справах не можуть бути визнані підставою для звільнення апелянта від сплати судового збору, оскільки ці роз'яснення і практика не є джерелом права за українським законодавством, не спростовують вищевказаної правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року № 6-1121цс16, з огляду на обов'язковість застосування останньої судами України (ст. 360-7 ЦПК України), і не містять доводів і мотивів, які б давали можливість відступити від вищевказаної правової позиції Верховного Суду України.

З цих підстав підлягають відхиленню посилання представника апелянта щодо звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали судді Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2017 року ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 отримали 04 липня 2017 року за адресами, які зазначені в апеляційній скарзі (а.с.153, 154), тому відповідно до ст. 70 ЦПК України, останнім днем для усунення недоліків апеляційної скарги є 10 липня 2017 року.

За таких обставин, станом на 14 липня 2017 року вимоги ухвали судді Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2017 року не виконано, докази сплати судового збору у належному розмірі, або документи, які підтверджують право апелянта бути звільненою від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» до суду не надходили, тому є підстави для застосування вимог ст. 297 ЦПК України.

За змістом ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо недоліки заяви не усунуто, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому, таке судове рішення не перешкоджає апелянту подати до суду належним чином оформлену апеляційну скаргу, разом із додатками та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про звільнення від обов'язку сплати судового збору.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року повернути апелянту.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь в справі.

Ухвала набирає законної сили негайно з часу її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Суддя _________________ Б.Б.Левенець

Справа № 22-ц/796/8173/2017

Унікальний номер 758/8331/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Декаленко В.С.

Доповідач Левенець Б.Б.