РІШЕННЯ

іменем України

"04" липня 2017 р. 145/348/17

2/145/380/2017

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання членів сім'ї власника житла такими, що втратили право користування житлом,

встановив:

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому вказують, що їм, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 і їх сестрі ОСОБА_8 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1. Дану нерухомість вони отримали у спадщину після смерті їх матері ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вони зареєстровані і проживають в належному їм будинку. Вона- ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2. ОСОБА_8 також зареєстрована в даному будинку, але проживає в АДРЕСА_1.

Крім них, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в належному їм будинку зареєстровані відповідачі в даній справі: їх сестра ОСОБА_3, яка не проживає в даному будинку з 2010 року, племінниця ОСОБА_2 не проживає з 2011 року, племінниця ОСОБА_6 та неповнолітні діти ОСОБА_2 - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та племінник ОСОБА_7, який не проживає в будинку з 2011 року.

Житлова площа належного їм будинку складає всього лише 23.7 кв.м., вони обидва інваліди другої групи загального захворювання. Їх будинок газифікований, але в зв'язку з тим, що в будинку зареєстровані їх родичі: сестри та племінники вони не мають можливості оформити субсидію. З 01.03.2017 р. виросли тарифи на електроенергію, а з 01.04.2017 року-підвищуються тарифи на газ. Вони з їх мінімальними пенсіями просто не зможуть вижити, так як їм потрібні кошти на ліки та продукти харчування.

Добровільно скасувати свою реєстрацію в належному їм будинку відповідачі відмовляються, тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом.

Між ними та їх сестрою ОСОБА_3 та племінниками ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 домовленості про збереження за ними права користування житлом за час їх відсутності не було. Тому вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житлом в будинку АДРЕСА_1.

Просять визнати ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 з її неповнолітніми дітьми ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 такими, що втратили право користування житлом в будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснила, що в неї два брати інваліди, їй потрібно їх підтримувати, газ і електроенергія коштують дорого, відповідачі її братами не цікавляться і їм не допомагають. ОСОБА_8 також є співвласником даного житла та без її дозволу поселила їх рідну сестру ОСОБА_3, яка раніше відмовилась від спадщини, а також її дітей: дочок ОСОБА_2, ОСОБА_6, яка є інвалідом другої групи та сина ОСОБА_7. В період коли ОСОБА_2 була зареєстрована в даному будинку, в неї народилась 5 дітей, яких теж внесли в домову книгу. Будинок складається із однієї кімнати і кухні та в натурі не розділений.

Доповнила, що свою сестру ОСОБА_3 з будинку не виганяла, а вона сама знайшла собі співмешканця в с. Ланах і пішла жити до нього, а дітей шкільного віку залишила в с. Урожайне, яких доглядала вона (позивачка), через рік (приблизно в 2010 році) ОСОБА_3 дівчаток забрала, а її син так і залишився жити в с. Урожайне до 2011 року, а потім пішов до мами.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона рідна сестра позивачки, від спадщини відмовилась, проживала в Літинському районі с. Підлісне. В 2004 році помер її чоловік. Вона там після його смерті проживала ще рік і сестра ОСОБА_1 умовила її, щоб вона з дітьми переїхали жити в с. Урожайне в батьківську хату. Вона продала хату і жила в с. Урожайне з 2005 року по 2009 рік, допомагала хворим братам ОСОБА_4 і ОСОБА_5. В 2009 р. ОСОБА_1 вигнала її з хати, мотивуючи це тим, що вона дає їй мало грошей. Вона з сестрою ОСОБА_8 та братами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 провели природній газ до будинку, а потім ОСОБА_1 звела добудову до даного будинку.

Позивачка живе в м. Вінниці, отримує пенсію і субсидію на братів і 1 раз в тиждень приїжджає в с. Урожайне. Протягом 10 років вона (ОСОБА_3) проживає в АДРЕСА_3. Її сестра ОСОБА_8 прописала її в с. Урожайне до своєї частки. В них є ще одна рідна сестра ОСОБА_16, яка спадщини не приймала і живе в Криму.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, пояснила, що її прописала в с. Урожайне рідна тітка ОСОБА_8, а вже в 2009 році їх вигнала з хати тітка ОСОБА_1, викинувши їх речі на вулицю і вони змушені були переїхати в будинок в АДРЕСА_3 до маминого співмешканця. В неї зараз 5 дітей, а з червня 2017 року вони проживають в с. Мізяків Калинівського району в родичів чоловіка. Можливості прописатись за місцем проживання наразі немає. На будинок АДРЕСА_1 вона не претендує, але хвилюється, що якщо випишеться з даного будинку, то їй припинять виплачувати допомогу на дітей.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав з аналогічних підстав, пояснив, що проживає в маминого співмешканця. Вони не намагались протягом всього періоду з 2009 року поселитись в даному будинку і жити в ньому не збираються, але реєстрація їм потрібна, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши позивача, відповідачів, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування даним житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла, або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є власниками житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 2).

ОСОБА_8, 1962 р.н. в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 зареєстрована, але не проживає з 2008 року,

ОСОБА_2, 1991 р.н. в даному житловому будинку зареєстрована, але не проживає з 2011 року,

ОСОБА_3, 1968 р.н. - в даному житловому будинку зареєстрована, але не проживає з 2010 року,

ОСОБА_6, 1989 р.н. - в даному житловому будинку зареєстрована, але не проживає з 2011 року,

ОСОБА_7, 1993 р.н. - в даному житловому будинку зареєстрований, але не проживає з 2011 року,

ОСОБА_11, 2010 р.н. - в даному житловому будинку зареєстрований, але не проживає з 2011 року,

ОСОБА_12, 2012 р.н. - в даному житловому будинку зареєстрований, але не проживає з 2012 року,

ОСОБА_13, 2013 р.н. - в даному житловому будинку зареєстрована, але не проживає з 2013 року,

ОСОБА_14, 2014 р.н. - в даному житловому будинку зареєстрований, але не проживає з 2014 року, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, виданим виконкомом Селищенської сільської ради від 01.03.2017 р. (а.с. 4).

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 заперечує в задоволенні позову, дала показання про те, що вона рідна сестра позивачів та відповідача. ОСОБА_3 не є співвласником будинку по АДРЕСА_1. Коли помер чоловік ОСОБА_3, то вона і сестра ОСОБА_1 вирішили щоб ОСОБА_3 з дітьми переїхала в с. Урожайне в батьківську хату, де вона проживала з дітьми і двома братами інвалідами. Вона (ОСОБА_8) ходила із ОСОБА_3 в сільську раду та прописали її в цій хаті, де вони жили кілька років. В 2009 році ОСОБА_3 переїхала в с. Лани до співмешканця, потім забрала дочок, а через рік сина. ОСОБА_1 їх не вигонила, вони пішли самі. ОСОБА_1 живе з чоловіком в м. Вінниці. Чоловік ОСОБА_1 після периїзду ОСОБА_3 закрив хату і її також не впустив, за захистом своїх прав вона нікуди не зверталась.

Оскільки відповідачі більше року в даному житловому будинку не проживають без поважних причин і не претендують на проживання в ньому, членами сім'ї позивачів в даний час не є, жодного доказу на підтвердження тих обставин, що позивачка чинила відповідачам перешкоди в проживанні в даному будинку суду не надано, суд вважає що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦПК України відповідачі є такими, що втратили право на проживання в даному будинку.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 405, ЦК України, 71 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 з її неповнолітніми дітьми ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 такими, що втратили право користування житлом в будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.