Справа № 310/2119/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання Димовій Л.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини.

Позивач вказав, що, починаючи з 2006 року і по теперішній час вона разом зі своєю сім'єю постійно мешкає в житловому будинку по вул. Толстого, 115-а в м. Бердянську, Запорізької області

Власниками будинку є чоловік позивача та відповідачі по справі, яким належить право власності на 2/5 частки цього будинку на підставі свідоцтва про право власності.

Відповідачі покинули свою частину житлового будинку разом зі своїми речами ще на початку 2006 року та переїхали до іншого міста до своїх родичів. Позивач вказав, що відповідачі віддали їй всі ключі від дверей, хвіртки, сараїв, технічну документацію на будинок та правовстановлюючі документи на належну їм частину будинку.

Таким чином, починаючи з 2006 року після проведення капітального ремонту в цій частині будинку з заміною вікон, даху, стелі, підлоги, встановлення нової сантехніки, позивач почала мешкати там постійно, як господарка та прийняла на себе усі права та обов'язки власника на якого ліг весь тягар утримання цього майна. Позивач зазначив, що весь час вважала, що ця частина будинку, якою вона вже більше 10 років постійно користується є її, так як правові документи всі були у неї.

ОСОБА_1 вказала, що на теперішній час постало питання про оформлення права власності на 2/5 частини будинку, що належить відповідачам, вона до них звернулась, і вони домовились про матеріальну компенсацію їх частини у розмірі 64 000 грн.

Позивач прохає суд визнати за нею права власності на 2/5 частини житлового будинку по вул. Толстого, 115-а в м. Бердянську.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Згідно довідки № 169 від 10.05.2017 року, наданої комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, право власності на житловий будинок по вулиці Толстого, 115 - а в м. Бердянську Запорізької області зареєстровано: 3/5 частисни за ОСОБА_6 (чоловіком позивача) та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради від 17.01.2008 року по 3/10 частини за кожним; - 2/5 частини за ОСОБА_5 (на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 121364, після одруження -ОСОБА_3) ОСОБА_8, ОСОБА_4,12.05.2001 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради від 17.01.2008 року по 2/15 частини за кожним.

Судом встановлено, що позивач починаючи з 2006 року і по теперішній час разом зі своєю сім'єю постійно мешкає в житловому будинку по вул. Толстого, 115-а в м. Бердянську, Запорізької області, що підтверджується актом про проживання особи в будинку від 01.04.2017 р.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі покинули свою частину житлового будинку разом зі своїми речами ще на початку 2006 року та переїхали до іншого міста, а також передали позивачу всі ключі від дверей, хвіртки, сараїв, технічну документацію на будинок та правовстановлюючі документи на належну їм частину будинку.

Судом встановлено, що починаючи з 2006 року після проведення капітального ремонту в частині будинку відповідачів з заміною вікон, даху, стелі, підлоги, встановлення нової сантехніки, позивач почала мешкати там постійно, як господарка та прийняла на себе усі права та обов'язки власника на якого ліг весь тягар утримання цього майна, а також позивач весь час вважала, що ця частина будинку, якою вона вже більше 10 років постійно користується є її, так як правові документи всі були в неї.

Факт не проживання відповідачів за адресою: м. Бердянськ, вул. Толстого, 115-а з 2006 року підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9, а також не спростовувався самим відповідачем ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.

На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користуються 2/5 частинами вищевказаного будинку на протязі більше 10 років, а відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

В судовому засіданні встановлені всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем ОСОБА_1

Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими.

На підставі ст.ст. 328, 344 Цивільного Кодексу України та керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 202, 214, 221, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 2/5 (дві пятих) частини житлового будинку № 115-а (сто пятнадцять «а»), що розташований по вулиці Толстого в місті Бердянську Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: