Справа № 323/323/17
№ провадження 2/323/535/17
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

17.07.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

в присутності

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області, про зобовязання виділити в натурі на місцевості із резервного фонду земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області (надалі Відповідач-1) виділити позивач із земель резервного фонду державної форми власності на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до Сертифікату серії РН № 213194, виданого головою Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області 20.01.2015 року, на право на земельну частку (пай) розміром 7,55 в умовних кадастрових гектарах (з рахунок земель колишнього КСП ім. Шевченка Новояковлівської сільської ради).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на підставі Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 04.04.2014 року позивачу 20.01.2015 року був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 213194, яким посвідчується його право на отримання в натурі земельної ділянки розміром 7,55 в умовних кадастрових гектарах. Звернувшись за виділенням земельної в натурі на місцевості до Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області, позивач отримав відповідь про те, що вільних земель колишнього КСП ім. Шевченка немає, а з 01.01.2013 року повноваження щодо розпорядження земельних ділянок державної форми власності, які є вільними на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району, передані Відповідачу-1. У свою чергу, Відповідач-1 відмовив позивачу у виділенні такої земельної ділянки з посиланням на те, що це можливе лише за рішенням суду. Вважаючи своє право на землю порушеним, позивач звернувся до суду за його захистом, посилаючись при цьому на норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», який, на думку позивача, є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на земельну частку.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві.

Представник Відповідача-1 ОСОБА_3 проти позову заперечував, пославшись на те, що чинним законодавством не передбачено виділення земельних ділянок в натурі за рахунок резервного фонду земель державної форми власності на підставі сертифікатів на право на земельну частку.

Представники Комишуваської селищної ради Оріхівського району (надалі Відповідач-2) та Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області проти позову не заперечували, посилаючись на те, що ці органи не уповноважені вирішувати питання щодо розпорядження землями державної форми власності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши законодавство України, яким регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено на підставі зібраних у справі доказів, Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.03.2014 року (з урахуванням Додаткового рішення від 04.04.2014 року) за позивачем в порядку спадкування за законом визнано право на земельну частку (пай) у розмірі 7,55 умовних кадастрових гектарів без виділення в натурі (на місцевості) на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, яка належала померлій 01.05.1996 року ОСОБА_4.

На підставі вказаного рішення суду позивачу був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 213194, яким посвідчується його право на отримання в натурі земельної ділянки розміром 7,55 в умовних кадастрових гектарах.

В подальшому позивач неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування Оріхівського району, Оріхівської райдержадміністрації, Головного управління Держгеокадастру України в Запорізькій області з проханням виділити йому в натурі на місцевості земельну ділянку на підставі належного йому сертифікату на право на земельну частку, однак всі його звернення та звернення його адвоката були залишені без задоволення.

Так, листом від 08.08.2016 року (вих. № 260) Оріхівська райдержадміністрація повідомила позивачу, що, за інформацією Новояковлівської сільської ради вільні земельні ділянки колективної форми власності в частині ріллі колишнього КСП ім. Шевченка відсутні, але вільні земельні ділянки в частині сіножатей, пасовищ та багаторічних насаджень. Вільні земельні ділянки державної форми власності відсутні, а з 01.01.2013 року повноваження з розпорядження такими землями передано органам земельних ресурсів. Тому позивачу було рекомендовано звернутись до суду.

Відповідач-1 листом від 04.01.2017 року (вих. № 29-8-0.3-57/2-17) у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_1В повідомив, що цей орган не є розпорядником земель колективної форми власності, а передача земель на підставі сертифікатів на земельну частку (пай) за рахунок земель державної форми власності чинним законодавством не передбачена.

Новояковлівська сільська рада Оріхівського району Запорізької області обєдналась з Комишуваською селищною радою в порядку Закону України «Про добровільне обєднання територіальних громад», у звязку з чим з 23.12.20156 року припинила існування як юридична особа публічного права.

Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, даний закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Як випливає з наявних у справі документів, на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області відсутні не розпайовані землі колективної власності колишнього КСП ім. Шевченка в частині ріллі, однак в наявності є землі в частині сіножатей, пасовищ та багаторічних насаджень.

Тобто, на час звернення позивача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) були відсутні вільні земельні ділянки в частині ріллі, які належали КСП ім. Шевченка, з яких третя особі у цій справі могла б виділити земельну ділянку в натурі.

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, зазначеною нормою встановлено відсутність будь-яких строків на звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Згідно абзаців 2-3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Оскільки усі землі КСП ім. Шевченка в частині ріллі вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу).

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV визначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до Земельного Кодексу України, які набули чинності з 01 січня 2013 року, яким внесені зміни до визначення суб'єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення, оскільки такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а пізніше до Держгеокадастру України.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто, законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, наділивши такими функціями Держгеокадастрс, замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Отже, в даному випадку, належить застосовувати нормативно-правовий акт, який прийнятий в часі пізніше. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року № 5245-VI прийнятий за часом пізніше, ніж Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV, а відтак, під час визначення належного суб'єкта розпорядження слід виходити із норм Земельного Кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що належним суб'єктом, який наділено правом розпорядженням державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є Відповідач-1.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом 1 пункту 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, - таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Право особи на власність не може ставитись в залежність від визначення законодавчого органу, який це право повинен надати.

Проте, в силу вимог ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, держави та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Надання (ненадання) позивачу земельної ділянки Відповідачем-1 при вищевикладених обставинах в силу вимог Земельного кодексу України є виключною компетенцією останнього.

Неможливо у судовому порядку зобовязувати ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, як відповідача, виділити позивачеві земельну ділянку із земель резервного фонду державної власності у натурі на місцевості з вказанням меж в натурі на підставі додаткового рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 04.04.2014 року, оскільки цим рішенням не було зобовязано будь-який державний орган чи орган місцевого самоврядування, та у тому числі Відповідача-1 виділити позивачу будь-яку земельну ділянку у натурі (на місцевості) із буд-яких земель резервного фонду державної власності, а лише видати сертифікат на право на земельну частку (пай) в розмірі 7,80 умовних кадастрових гектарів, без виділення частки в натурі (на місцевості).

Статтями 116, 122 Земельного кодексу України передбачено передачу органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб, а не виділення цими органами власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель державної власності.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не скасований та залишається чинним на час розгляду цієї справи.

Зазначений закон не передбачає можливості виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель державної власності.

Статтею 19 Конституції України встановлюється, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вимогами про визнання протиправними тих чи інших рішень, дій чи бездіяльності Відповідача-1 у питанні про виділення землі позивач до суду не звертався

Таким чином, через обрання позивачем в даному випадку неналежного способу захисту свого права, у позові слід відмовити.

До таких висновків прийшли апеляційний суд Запорізької області у рішенні від 10.12.2015 року, а також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 29.03.2017 року у аналогічній справі № 323/1382/15-ц.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 14, 19, 41 Конституції України, ст. 122, п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Рішень Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, керуючись ст. ст. 10-11, 61, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області, про зобовязання виділити в натурі на місцевості із резервного фонду земель сільськогосподарського призначення державної власності земельну ділянку на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай), відмовити.

Повний текст складений 21.07.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5