У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку 9 130,67 грн і витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, у розмірі 216,96 грн і про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у сумі 3 435 728,06 грн та витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, у розмірі 25 283,04 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати зазначені судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 22 серпня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 40.29-48/383, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 137 782 швейцарських франки.

Того ж дня між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 013/470-П, за яким останній зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за вказаним договором кредиту.

Також судами встановлено, що сторони між собою домовились про передачу спору на розгляд третейського суду.

18 серпня 2015року рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк», стягнуто солідарно з боржника і поручителя заборгованість за кредитним договором, а також витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом.

Згідно з ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із положень п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України, відповідно до якої суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: О.В.Кадєтова В.О.Кузнєцов