№ 336/2366/17
пр. № 2/336/1506/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3, зміненим в ході розгляду справи, вказавши, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 09.06.2007 року та мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. ОСОБА_5 за станом здоровя не може відвідувати дошкільного закладу, тому ОСОБА_1 доглядає його вдома та не працює. Просить стягнути з ОСОБА_3 на утримання дітей по 1500 гривень на кожного щомісячно, а також 1000 гривень на своє утримання до одужання ОСОБА_5 та зняття заборони відвідувати дитячий заклад.

Позивач з представником в судовому засіданні на позові наполягала. Позивач додатково пояснила, що вона є повністю працездатною, але не працює, оскільки доглядає за молодшим сином, та ніколи офіційно не працювала. Мешкає ОСОБА_6 з дітьми у квартирі, яка на праві власності належить її свекрусі. Відповідач ОСОБА_3 мешкає за іншою адресою. Вказує, що ОСОБА_5 інвалідом не визнаний, але вона вважає, що він не може відвідувати дошкільний заклад, тому просить стягнути аліменти на утримання дітей та кошти на своє утримання. Суму аліментів обґрунтувала тим, що діти хворіють та потребують лікування.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у сумі 750 гривень на кожного сина, оскільки на цей час не працює. Проти стягнення коштів на утримання ОСОБА_1 заперечує, оскільки у позивачки нормальний стан здоровя, вона є працездатною, обидва сина активні, мають задовільний стан здоровя, ОСОБА_5 відвідував дитячий заклад, але позивач його звідти забрала та лікує, звертаючись до якихось лікарів, що приходять додому.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

З 09.06.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, який на цей час не розірвано.

Сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мешкають разом з позивачем, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 мешкає окремо.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 180, 182 Сімейного кодексу України в редакції, яка діє на час розгляду судом позову, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтями 10, 60 ЦПК України обовязок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З наданих позивачем виписок з медичних карток вбачається, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно у травні та червні 2017 року перебували на лікуванні у КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня», однак, жодних заборон щодо відвідування шкільного чи дошкільного закладу вказаними документами не встановлено.

Заборони відвідувати дитячий дошкільний заклад не містить і довідка з КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8», в якій зазначено, що ОСОБА_5 рекомендовано індивідуальний догляд та дозволено відвідування дошкільного дитячого закладу під соціально-педагогічним патронажем.

Так, відповідно до п. 12 Положення про дошкільний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 р. № 305 відрахування дитини з дошкільного навчального закладу державної та комунальної форми власності може здійснюватись на підставі медичного висновку про стан здоров'я дитини, що виключає можливість її подальшого перебування у дошкільному навчальному закладі даного типу. Такий висновок одночасно повинен містити рекомендації щодо типу дошкільного навчального закладу, в якому доцільне подальше перебування дитини.

Натомість позивачем не надано жодного документу, передбаченого чинним законодавством, на підтвердження того, що малолітній ОСОБА_5 дійсно за станом здоровя не може відвідувати дошкільний навчальний заклад, тим більше, що для дітей, які потребують тривалого лікування, чинним законодавством передбачені ясла-садок компенсуючого типу (спеціальні і санаторні).

У разі ж якщо б дійсно ОСОБА_5 за станом здоровя не міг би відвідувати дошкільний навчальний заклад, його б було звідти відраховано.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що неповнолітній ОСОБА_5 не відвідує дошкільний заклад з обєктивних причин та саме через неможливість відвідування ОСОБА_5 такого закладу позивач ОСОБА_1, яка є повністю працездатною, не працює.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач, як батько ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязаний брати участь в утриманні дітей нарівні із їх матірю, а оскільки відповідач на час розгляду справи не має постійного місця роботи та джерела доходів, тож аліменти можуть бути стягнуті у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів на кожну дитину суд виходить з того, що кожен з батьків має рівні обов'язки щодо утримання дітей, а розмір такого утримання повинен бути щонайменше на рівні прожиткового мінімуму, встановленого законодавцем для дитини відповідного віку.

Суд також враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037 від 17.05.2017 року, який має набрати законної сили 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суми прожиткового мінімуму на 2017 рік визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 р. № 1801, та для дітей віком до шести років прожитковий мінімум з 01.05.2017 року становить 1426 грн., а з 01.12.2017 року - 1492 грн., для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2017 року становить 1777 грн., а з 01.12.2017 року - 1860 грн.

Таким чином, суд вважає справедливим задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей частково, стягнувши з відповідача на утримання ОСОБА_4 900 гривень щомісячно, а на утримання ОСОБА_5 750 гривень щомісячно.

Вирішуючи позов в частині стягнення коштів на утримання ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Обов'язки щодо утримання подружжям одне одним врегульовані главою 9 СК України.

Так, статтею 75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Отже зобов'язання з утримання одним с подружжя іншого настає за наявності у сукупності трьох умов: по-перше, той з подружжя, хто звернувся за утриманням аліментів, є непрацездатним за віком або за станом здоровя, а саме є інвалідом; по-друге, той з подружжя, хто звернувся за утриманням аліментів, потребує матеріальної допомоги; по-третє, інший з подружжя має змогу таку допомогу надавати.

Натомість позивач ОСОБА_1 на час розгляду справи досягла 28-річного віку, не є інвалідом, тож являється особою повністю працездатною.

Факт того, що вона не працює та не намагається здобути власне джерело доходів є її особистим вибором, адже вона не має перешкод для працевлаштування, враховуючи попередні висновки суду щодо недоведеності непереборних перешкод для перебування ОСОБА_5 у дошкільному дитячому закладі.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлена можливості працювати на умовах неповного робочого дня або знайти роботу, яку можна виконувати вдома.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання на нормах чинного законодавства не ґрунтуються та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в сумі 900 (дев'ятисот) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2017 року до досягнення повноліття ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в сумі 750 (сімсот пятдесят) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2017 року до досягнення повноліття ОСОБА_5.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк