Номер провадження: 22-ц/785/829/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника прокуратури Одеської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Одеської області на рішення Южного міського суду Одеської області від 16 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_4 до прокуратури Одеської області про скасування арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

20 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до прокуратури Одеської області про скасування арешту.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що в листопаді 2015 року їй стало відомо, що на квартиру, яка розташована за адресою: 65481, АДРЕСА_1, було накладено арешт постановою прокуратури м. Одеси б/н від 21.01.2008 року. Згідно постанови, арешт накладено на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5. Зокрема, арешт було накладено на зазначену квартиру. Згідно рішення Южного міського суду від 27.10.2015 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано на праві спільної сумісної власності подружжя на вказану квартиру в рівних частках по 1/2 кожному. Таким чином накладення арешту на квартиру порушує її права, як співвласника майна, а тому вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 16 листопада 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі прокуратура Одеської області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання не зявилась позивачка ОСОБА_4, однак вона сповіщалась про час та місце розгляду справи належним чином завчасно, про що свідчать відповідні дані пошти, тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка позивача не перешкоджає подальшому розгляду справи, та у її доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги прокуратури Одеської області та пояснення на апеляцію її представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаній нормі права оскаржуване рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

Вироком апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року ОСОБА_5 було засуджено до позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією всього його особистого майна (а.с. 57-61), Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2014 року у справі № 5-275к14 вирок апеляційного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року змінено, ухвалено вважати ОСОБА_5 остаточно засудженим за сукупністю злочинів на строк шість років з конфіскацією всього майна яке є його особистою власністю.

Постановою слідчого прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 від 21 січня 2008 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.75).

На вказану квартиру 25 січня 2008 року на підставі вказаної вище постанови прокуратури м. Одеси від 21 січня 2008 було внесено запис про обтяження квартири АДРЕСА_2 у вигляді заборони на нерухоме майно (а.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є учасником кримінального провадження за наслідкам якого було засуджено її чоловіка ОСОБА_5, та є законним власником спірної квартири, тому арешт та заборона на нерухоме майно не дають змоги позивачу користуватись належним її майном та обмежують у праві розпорядження ним.

За таких підстав, суд вважав за можливе захистити право власності позивача шляхом задоволення позову про звільнення з-під арешту належного позивачу нерухомого майна.

При розгляді справи по суті, місцевий суд керувався ст.ст. 321, 391 ЦК України та відповідними нормами цивільно-процесуального законодавства.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до п.4.2 Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001р. №6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб органів міліції, прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

У звязку з чинним законодавством, заява боржника, іншого власника або володільця майна про неправомірність включення майна в опис та скасування арешту розглядається в порядку, передбаченого ст.174 КПК України, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем.

Тому боржник (засуджений) не в праві звертатись до суду з позовом про зняття арешту з майна або звільнення його з-під арешту, оскільки для цього законом встановлений інший порядок вирішення цього питання.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача стверджував, що ОСОБА_4 в порядку ст. 174 КПК України за захистом своїх прав зі скаргою не зверталась.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту своїх порушених, на його думку, передбачених законом прав.

Оскільки позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення нерухомого майна з-під арешту, стосується саме накладення арешту на спірне майно і задоволені судом в порушення вимог матеріального і процесуального права, у звязку з тим, що власником майна позивачка стала лише у 2015 році, а арешт на спірне майно в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_5 було накладено слідчим прокуратури м. Одеси у 2008 році, крім того, доказів про те, що ОСОБА_5, якого було засуджено до кримінальної відповідальності відшкодував матеріальні збитки, які стягнуто з нього вироком апеляційного суду матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов'язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури Одеської області задовольнити, рішення Южного міського суду Одеської області від 16 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до прокуратури Одеської області про скасування арешту на квартиру відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Леніна, 1 кв.256) на користь прокуратури Одеської області (65026 м.Одеса вул.Пушкінська, 3, р/р 0564 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172, , неприбуткова організація) судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 539 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_7

ОСОБА_2