САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/6027/16-ц
Провадження № 2/206/203/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом , -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.06.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DN/282. Відповідно договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 60000 дол. США на термін до 25.06.2008 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Свої зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором виконав в повному обсязі, однак, відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 10.07.2014 року має заборгованість 280139,13 дол. США, яка складається з наступного: 45872,89 дол. США - заборгованість за кредитом, 109510,61 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 124755,63 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязання за договором № DN/282 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Виходячи з викладеного, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № DN/282 у розмірі 280139,13 дол. США, що за курсом 11,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.07.2014 року становить 3274826,43 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та зазначив, що факт видачі відповідачу ОСОБА_2 кредиту встановлений в рішенні суду від 30.09.2014 року, а тому не підлягає доказуванню. В подальшому в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, мотивуючи тим, що позивачем не були доведені обставини надання кредиту, а тому відповідач, як поручитель і не повинен нести обовязок по його поверненню.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

25 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DN/282.

Відповідно умов кредитного договору № DN/282 від 25 червня 2005 року та договору про внесення змін № 1 до кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 60000 дол. США на термін до 25.06.2008 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 9-11).

Відповідно до договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_2 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від і суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с. 9-10).

У забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором 25 червня 2005 року укладено договір поруки № DN/282-4 між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», а 21 липня 2005 року була укладена додаткова угода до цього договору поруки.

За умовами догововору поруки ОСОБА_3 зобовязався відповідати перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 12).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_2 кредит на умовах, визначених кредитним договором.

Доводи відповідача та його представника про недоведеність факту надання кредиту, неспроможні та спростовуються фактично встановленими обставинами справи.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконує.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а. с. 4), станом на 10.07.2014 року заборгованість за кредитним договором складає 280139,13 дол. США, з яких: 45872,89 дол. США - заборгованість за кредитом, 109510,61 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 124755,63 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк.

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 45872,89 дол. США та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 109510,61 дол. США.

Щодо вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_2 пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, то суд виходять з наступного.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Позивачем за період з 05.09.2005 року по 10.07.2014 року було нараховано відповідачу ОСОБА_2 пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в розмірі 124755,63 дол. США.

Разом з тим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Отже, приймаючи до уваги розмір завданих збитків, стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, які майже в тричі перевищують заборгованість за тілом кредиту, що є істотною обставиною, виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача, слід зменшити до 10000 дол. США, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 3 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14.

Разом з цим, суд не має підстав для солідарного стягнення всіх вищезазначених сум заборгованості за кредитним договором № DN/282 від 25.06.2005 року, з поручителя ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Так, умовами договору поруки, а саме п.10 визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань кредитним договором.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз частини 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Таким чином, обраховуючи передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк з 20.06.2008 року, який був визначений сторонами в кредитному договорі як строк виконання основного зобовязання, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_3 з урахування того, що із позовом до нього кредитор звернувся лише 02.09.2014 року., тобто після припинення строку дії поруки.

До того ж, на момент звернення позивача до суду з дійсним позовом, сплив і визначений сторонами в п.11 договору поруки, пяти річний строк позовної давності в межах якого сторони могли звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 155393,50 доларів США, яка складається з: 45872,89 дол. США - заборгованість за кредитом, 109510,61 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10000,00 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що за курсом 11,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.07.2014 року еквівалентно 1816550,02 грн. Та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

При цьому згідно з п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо суд на підставі частини 3 статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У звязку з чим, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з дійсним позовом.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №DN/282 від 25.06.2005 року в розмірі 155393,50 доларів США, яка складається з: 45872,89 дол. США - заборгованість за кредитом, 109510,61 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10000,00 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобовьязань за договором, що за курсом 11,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.07.2014 року еквівалентно 1816550,02 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Зайченко