Справа №333/822/17
Провадження № 2/333/1042/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.09.2017 р. м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Носаченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором-доручення про довірче управління фінансовими засобами, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором-доручення про довірче управління фінансовими засобами, уточнивши його в подальшому.
В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог зазначив наступне.
Між позивачем та ОСОБА_3 22 березня 2010 року був укладений договір-доручення про довірче управління фінансовими засобами. Згідно п.1 акту прийому-передачі до договору-дорученню від 22.03.2010 р. ОСОБА_1 (далі - «Інвестор») передав, а ОСОБА_3 (далі - «Трейдер») прийняв торговий рахунок №413237 для управління ним в межах фінансового ринку «FOREX». Згідно з п. 2 даного акту прийому-передачі «Інвестор» передав, а «Трейдер» прийняв договір доручення від 22.03.2010 р., ключі та паролі доступу до торгового рахунку та суму початкового депозиту на торговому рахунку в розмірі 5680 доларів США. ОСОБА_2 того, «Інвестором» 19.04.2010 р. було додатково внесено 2814 доларів США а компанією «ТеleTrade» 20.04.2010 р. було нараховано бонус 282 долара США (10% від внесеної суми). Таким чином, загальна сума внесених грошових коштів склала 8785 доларів США. Також «Інвестором» було додатково надано «Трейдеру» 200 доларів США для вирішення побутових обставин. В результаті збиткової торгівлі під час торгових сесій «Трейдер» неправомірно перевищила обоюдно встановлену зону ризику в розмірі 10% від суми начального депозиту, обумовлену в п.1.3. договору-доручення про довірче управління фінансовими засобами від 22.03.2010 р. і, як наслідок, втратила всі грошові кошти, які були передані «Інвестором» в управління торговому рахунку. Через критичну кількість збиткових транзакцій торговий рахунок було закрито 08.09.2011 року. Своїми діями «Трейдер» порушила свої зобовязання по договору. Загальна заборгованість «Трейдера» перед «Інвестором» після закриття торгового рахунку склала 8985 доларів США, а також 1000 грн. штрафу згідно п.4.6. договору-доручення від 22.03.2010 р. В період з жовтня 2012 року по лютий 2013 року «Трейдером» було добровільно погашена незначна частина боргу, а саме, 1000 грн. штрафу та 209,55 доларів США, а також частина боргу у розмірі 500 грн. (62долара США по курсу на дату передачі). Після 19.02.2013 р. ніякого погашення заборгованості не відбувалось. Таким чином, загальна сума боргу «Трейдера» перед «Інвестором» складає 8985 доларів США. Станом на 13.02.2017 р. офіційний курс долара США згідно даних НБУ складає 27,21 грн., а отже сума боргу станом на 13 лютого 2017 року складає 8829 * 27,2068 =240208,84 грн.
З огляду на вищевикладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 240208,84 грн., а також понесені судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнений позов підтримав з підстав, викладених у ньому, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідач, повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.
Керуючись ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст.ст. 509,526,530,533,625-632,638-640 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив грошове зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст.ст. 1029,1030 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).
Предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом.
Статтями 4-6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що фінансовими послугами вважається, зокрема така послуга, як довірче управління фінансовими активами. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами-підприємцями. Фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору.
Відповідно до ст.ст. 202,215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 22 березня 2010 року уклав з ОСОБА_3 договір-доручення про управління фінансовими коштами. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надає ОСОБА_3 в управління торговий рахунок з розміщеними на ньому депозитом в сумі 5680 доларів США. ОСОБА_3 прийняла на себе зобов'язання виконувати наступні дії:
1) прийняти фінанси торгового рахунку за актом приймання-передачі;
2) прийняти ключі та паролі доступу до торгового рахунку;
3) управляти фінансовими коштами ОСОБА_1, які знаходяться на торговому рахунку;
4) забезпечити роботу торгового рахунку на фінансовому ринку Fогех»;
5) проводити фундаментальний та технічний аналіз ринку «Fогех»;
6) відкривати та закривати торгові позиції на фінансовому ринку «Fогех» на умовах Договору.
Згідно пункту 4.4. Договору трейдер відповідає перед інвестором за стан його торгового рахунку та відповідає своєю борговою розпискою в розмірі потенційного ризику, зазначеного в п. 1.3 вказаного договору.
Згідно акту приймання-передачі до договору від 22 березня 2010 року ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняла торговий рахунок № 413237 для управління ним в рамках фінансового ринку «Fогех». В акті крім цього зазначено про прийом-передачу ключів та паролів до вказаного рахунку та суму начального депозиту на торговому рахунку в розмірі 5680 доларів США.
19.04.2010 року ОСОБА_1 було додатково внесено 2814 доларів США, а компанією «TeleTrade» 20.04.2010 року було нараховано бонус 282 долара США. Таким чином, загальна сума внесених грошових коштів становить 8785 доларів США.
Через критичну кількість збиткових транзакцій торговий рахунок було закрито 08.09.2011 року. Загальна заборгованість після закриття торгового рахунку склала 8985 доларів США, а також 1000 грн. штрафу згідно п. 4.6 договору доручення від 22.03.2010 року.
Відповідачем було добровільно погашено частина боргу, а саме 1000 грн. штрафу та 209,55 доларів США, а також 500 грн., що еквівалентно 62 доларам США. Після цього жодної суми позивачу не було повернуто.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачкою фактично укладений договір управління майном, предметом якого є грошові кошти.
У розумінні вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ОСОБА_3 не мала права на прийняття в управління грошових коштів, оскільки не була суб'єктом підприємницької діяльності.
Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1030 та ч. 2 ст. 215 ЦК України договір про управління грошовими коштами, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22 березня травня 2010 року, є нікчемним.
Суттєвим питанням дійсності договору завжди вважалось питання наявності у його сторін належної правосуб'єктності.
Так, аналізуючи кожен із видів цивільно-правових зобов'язань, поєднаних в договорі доручення на довірче управління фінансовими коштами, слід відзначити, що якщо закон не обмежує коло осіб, які можуть виступати повіреними в договорі доручення, то за договором управління майном управителем може виступати виключно суб'єкт підприємницької діяльності (ч.1 ст.1033 ЦКУ).
Отже, зазначене правило виключає можливість участі у цих правовідносинах на стороні управителя (а отже й трейдера) фізичної особи, яка не є підприємцем.
Звідси можна зробити висновок про те, що у разі укладення договору особою, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, виникають підстави для визнання вказаного договору недійсним відповідно до ч. 2 ст. 203 та ст. 215 ЦК України.
Окрім передбаченого ЦКУ обмеження суб'єктного складу в договорі управління майном, закон встановлює певні обмеження й щодо предмету управління.
Так, з огляду на ч. 2 ст. 1030 ЦК України, в управління не можуть передаватись грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом.
Таким чином, управління трейдером грошовими коштами інвестора на підставі договору доручення на довірче управління фінансовими коштами може бути дозволено лише у разі, якщо зазначене буде прямо встановлено саме законом.
Слід відзначити, що на сьогоднішній день право управління грошовими коштами, яке встановлено законом, надано банківським та іншим фінансовим установам (на підставі Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операції з нерухомістю»).
Як вбачається, управління грошовими коштами відбувається на ринку фінансових послуг, а отже, діяльність трейдера з управління фінансовими активами інвестора у формі грошей має ґрунтуватись, насамперед, на базовому законодавчому акті - Законі «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України,суд, -
У задоволенні позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя А.І. Боровікова