Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 185/1820/17

Провадження № 2/185/1937/17

03 липня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий - суддя Бабій С.О., при секретарі судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

27.02.2017р. згідно із відбитком штемпеля на конверті поштового відправлення Публічне акціонерне товариство комерційний банк " Правекс-Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яким просило стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2146-010/07Р від 03.10.2007р у сумі 69105,83 дол. США, в т.ч.: 53884,04 дол. США грн - заборгованість за кредитом, 26221,79 дол. США грн - заборгованість по процентам за користування кредитома стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2146-010/07Р від 03.10.2007р у сумі 69105,83 дол. США, в т.ч.: 53884,04 дол. США грн - заборгованість за кредитом, 26221,79 дол. США грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилався на те, що 03.10.2007 р. відповідач ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк " Правекс-Банк" уклали договір № 2146-010/07Р, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 58230,00 дол. США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 03.10.2032 р.

В забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_1 за кредитним договором №2146-010/07Р від 03.10.2007 між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2146-010/07Р від 03.10.2007.

В забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_1 за кредитним договором №2146-010/07Р від 03.10.2007 між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №2146-010/07Р від 03.10.2007.

У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 26.11.2016р відповідач має заборгованість перед позивачем у 69105,83 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2016 становить 1768283,09 грн в т.ч.: 53884,04 дол. США грн - заборгованість за кредитом, 26221,79 дол. США грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві.

Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не зявилися.

Суд постановив ухвалу розглянути справу за наявними матеріалами справи заочно.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Суд встановив, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 виникли правовідносини з договору позики, оскільки 03.10.2007р останній з Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс-Банк" уклали кредитний договір № 2146-010/07Р, згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 58230,00 дол. США з умовами повернення відсотків за його користування у розмірі 11,30 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у кредитному договорі строки.

В забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_1 за кредитним договором №2146-010/07Р від 03.10.2007 між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2146-010/07Р від 03.10.2007.

В забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_1 за кредитним договором №2146-010/07Р від 03.10.2007 між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №2146-010/07Р від 03.10.2007.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ОСОБА_1, отримавши кредит, в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобовязання та не виплатив в повному обсязі та у встановлені кредитним договором строки суму кредиту та відсотки.

Відповідно до ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, а у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що зобов'язання за спірним кредитним договором забезпечується порукою відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 553 ЦК України, згідно з якою поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частиною 3 ст. 554 ЦК України передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки з відповідачами, як поручителями за кредитним договором, укладалися окремі договори поруки, то суд приходить до висновку про те, що між собою відповідачі-поручителі не є солідарними боржниками, що узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом України в постановах від 11 березня 2015року у справі № 6-35цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-255цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-745ц15.

Згідно вказаних правових позицій, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки, оскільки у справах, які переглядалися ВСУ, встановлено, що зобов'язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки. У такому випадку останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

Враховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки від 03.10.2007 № 2146-010/07Р не встановлена солідарна відповідальність поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, з огляду на відсутність підстав для солідарного стягнення обох вказаних осіб як поручителів ОСОБА_1 кредитної заборгованості з огляду на приписи ч. 3 ст. 554 ЦК України, а наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості з кожного поручителя окремо солідарно із відповідачем ОСОБА_1, задоволення позовних вимог позивача, як їх викладено у прохальній частині позовної заяви, не буде подвійним стягненням із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2146-010/07Р ід 03.10.2007 р.

Відтак, відповідно до ст.ст. 611,615 ЦК України, слід стягнути із ОСОБА_1 та з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача борг по укладеному між 03 жовтня 2007 року між ПАТ "КБ «ПРАВЕКС-БАНК" та ОСОБА_1 кредитному договору №2146-010/07Р, у сумі 69105,83 дол. США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2016 становить 1768283,09 грн., оскільки відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в п. 12 Постанови №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2146-010/07Р від 03.10.2007 р. у сумі 69105,83 дол. США, в т.ч.: 53884,04 дол. США грн - заборгованість за кредитом, 26221,79 дол. США грн - заборгованість по процентам за користування кредитом

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2146-010/07Р від 03.10.2007 р. у сумі 69105,83 дол. США, в т.ч.: 53884,04 дол. США грн - заборгованість за кредитом, 26221,79 дол. США грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» судові витрати у справі у сумі по 8841,42 грн. (вісім тисяч вісімсот сорок одна гривня 42 копійки) з кожного.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій