АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/243/17Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/789/781/17 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування частини земельної ділянки, скасування рішення про реєстрацію прав власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Зборівського районного суду з позовом до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування частини земельної ділянки, скасування рішення про реєстрацію прав власності на земельну ділянку.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що останній є власником земельної ділянки площею 0.10 га по вул.Купчинського в смт.Залізці, Зборівського р-ну Тернопільської області, на підставі рішення Залозецької селищної ради від 03 вересня 1997 року та відповідного запису в земельно-кадастровій книзі. Зазначений факт підтверджено також рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року по справі №599/392/15-ц. Цим рішенням визнано недійсними державний акт на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0.15 га по вул.Купчинського в смт.Залізці, Зборівського району,Тернопільської області. ОСОБА_6, яка була стороною у даній справі, при розгляді справи приховала той факт, що після відкриття провадження у справі вона 25 березня 2015 року відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу. 01 лютого 2016 року ОСОБА_7, на підставі договору купівлі-продажу, здійснив відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_3 Всі реєстраційні дії в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо переходу прав власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 здійснювались державним реєстратором - відповідачем ОСОБА_5 Просив позов задоволити на підставі вище наведеного.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року позов задоволено.

Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку по вул.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області площею 0.10 га, яка є складовою частиною земельної ділянки під кадастровим №:02:001:0359.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 №20272876 від 25 березня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку по вул.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області кадастровий №:02:001:0359 та про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 №20274181 від 25 березня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на земельну ділянку по вул.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області кадастровий №:02:001:0359.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 №28105098 від 5 лютого 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку по вул.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області кадастровий №:02:001:0359 .

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 1920 грн. судових витрат (сплаченого судового збору).

У травні2017 року представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що позивач не набув права власності на земельну ділянку, яку просить витребувати у добросовісного набувача та не провів державної реєстрації такого права. Також, межі земельної ділянки площею 0.10 га, яку позивач просить витребувати, в натурі не визначені, кадастровий номер не присвоєно. Крім того, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року, на яке посилається позивач як на підставу звільнення його від доказування факту набуття права власності на земельну ділянку, не має преюдиційного значення для даної справи, оскільки ОСОБА_3 не брав участі у розгляді даної справи. Також вказує, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися за правилами КАС України, в звязку із чим провадження слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. Крім цього, позивач ОСОБА_4 спочатку звертався за вирішенням даного спору в порядку адміністративного судочинства та в даний час справа знаходиться в провадженні ВАС України, а тому у відповідності до п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України суд повинен залишити даний позов без розгляду.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники по справи в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року визнано недійсним державний акт серії ЯМ№907612 від 22 серпня 2012 року, виданий ОСОБА_6 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Р.Купчинського в смт.Залізці, Зборівського району Тернопільської області. Тобто, держаний акт визнано недійсним з дня його видачі, а тому ОСОБА_6 не мала права відчужувати вказану земельну ділянку ОСОБА_7, який згодом відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_3

З таким висновком колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до Залозецької селищної ради, ОСОБА_6, реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції про визнання неправомірними та скасування рішень, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити дії, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним рішення сімнадцятої сесії п'ятого скликання Залозецької селищної ради від 28 грудня 2007 року №405, яким надано дозвіл ОСОБА_6 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови орієнтовною площею 0.15 га по вул.Р.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області.

Визнано недійсним рішення пятої сесії шостого скликання Залозецької селищної ради від 28 квітня 2011 року №54 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6 та надання дозволу на видачу їй державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.15 га по вул.Р.Купчинського в смт.Залізці, Зборівського району Тернопільської області.

Визнано недійсним державний акт серії ЯМ№907612 від 22 серпня 2012 року, виданий ОСОБА_6 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Р.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області.

Скасовано державну реєстрацію та зобов'язано реєстраційну службу Зборівського районного управління юстиції внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0.15 га по вул.Р.Купчинського в смт.Залізці, Зборівського району Тернопільської області (кадастровий номер :02:001:0359) на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№907612 від 22 серпня 2012 року.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року набрало законної сили.

Вказаним рішенням також встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 03 вересня 1997 року є власником земельної ділянки площею 0.10 га, яка є частиною спірної земельної ділянки площею 0.15 га по вул.Р.Купчинського в смт.Залізці, Зборівського району (кадастровий номер :02:001:0359) і його право власності не потребує додаткового визнання судом.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що вказане рішення не має преюдиційного значення при розгляді вказаної справи виходячи із наступного.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року саме відносно ОСОБА_4 встановлено, що належне йому право власності на спірну ділянку підтверджується рішенням Залозецької селищної ради від 03 вересня 1997 року та записом в земельно-кадастровій книзі та не потребує додаткового визнання його судом.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України ОСОБА_4 звільнений від доказування обставин, які встановлені щодо нього рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року по справі, в якій він приймав участь.

Під час розгляду даної справи ОСОБА_6 зареєструвала своє право власності на спірну земельну ділянку, що засвідчує рішення державного реєстратора ОСОБА_5 №20272876 від 25 березня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку по вул.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області, кадастровий №:02:001:0359 та про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В цей же день, 25 березня 2015 року ОСОБА_6 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_7, про що свідчить рішення державного реєстратора ОСОБА_5 №20274181 від 25 березня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на земельну ділянку по вул.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області, кадастровий №:02:001:0359.

При цьому нотаріус не був повідомлений про судовий розгляд справи щодо даної земельної ділянки і не міг знати про ці обставини.

01 лютого 2016 року ОСОБА_7 відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_3, про що свідчить рішення державного реєстратора ОСОБА_5 від 25 березня 2015 року №28105098 від 05 лютого 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку по вул.Купчинського в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області, кадастровий №:02:001:0359.

Як було встановлено вище, власником частини даної земельної ділянки, площею 0.10 га, є позивач.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року визнано недійсним державний акт серії ЯМ№907612 від 22 серпня 2012 року, виданий ОСОБА_6 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Р.Купчинського в смт.Залізці, Зборівського району Тернопільської області.

За положеннями ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом із тим, відповідно до положень статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду України №6-140цс14 від 17 грудня 2014 року, який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування.

Колегія суддів не погоджується з посиланням апелянта про те, що позивач не набув права власності на спірну земельну ділянку, оскільки не провів державної реєстрації такого права, виходячи з наступного.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 липня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_4 з 03 вересня 1997 року є власником земельної ділянки площею 0.10 га, яка є частиною спірної земельної ділянки площею 0,15 га по вул. Р.Купчинського в смт. Залізці, Зборівського району (кадастровий номер :02:001:0359).

Колегія суддів вважає, що відсутність реєстрації рішення суду, як правовстановлюючого документа в органах БТІ, не впливає на правовий статус об'єкта нерухомості.

Крім того, згідно рішення Залозецької селищної ради від 03 вересня 1997 року, долучено земельну ділянку площею 0.10 га до присадиби гр.ОСОБА_9

Згідно правової позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України №6-31цс12 від 30 травня 2012 року, пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що межі земельної ділянки площею 0.10 га, яку позивач просить витребувати, в натурі не визначені, кадастровий номер ділянці не присвоєно, оскільки ОСОБА_4 з 03 вересня 1997 року є власником земельної ділянки площею 0.10 га, яка є частиною спірної земельної ділянки площею 0.15 га по вул.Р.Купчинського в смт.Залізці, Зборівського району (кадастровий номер :02:001:0359). Судом встановлений факт порушення прав позивача та вказані посилання апелянта не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися за правилами КАС України, в звязку із чим провадження слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що спір який виник між сторонами не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, внаслідок чого провадження у адміністративній справі слід закрити.

Як видно з матеріалів справи позивач фактично оскаржує правомірність набуття третіми особами права власності на спірну земельну ділянку, частина якої на думку позивача належить йому на праві власності, а не фактичні адміністративно - управлінські функції приватного нотаріуса, який приймає рішення і проводить державну реєстрацію, а отже такий спір не має ознак адміністративного та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - це звернення до суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах. Під поняттям публічно-правових відносин слід розуміти відносини, які складаються в процесі реалізації владних повноважень органами державної влади та місцевого самоврядування.

Системний аналіз ст.ст. 1,3,11,15,16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 15 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. 3 Конституції України дають підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень між загальними і спеціалізованими судами підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

У постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютого 2015 (справа №21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14), від 14 червня 2016 року (справа №21-41а16)

З урахуванням вимог ст.360-7 ЦПК України вказана позиція Верховного Суду України є обов'язковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що спір, який виник між сторонами не належить до юрисдикції адміністративних судів та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства, а тому посилання апелянта у даній частині є необґрунтованими.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що оскільки позивач ОСОБА_4 спочатку звертався за вирішенням даного спору в порядку адміністративного судочинства та в даний час справа знаходиться в провадженні ВАС України, а тому у відповідності до п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України суд повинен залишити даний позов без розгляду.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_10 до державного реєстратора ОСОБА_5, приватного нотаріуса Зборівського районного нотаріального округу, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 про скасування рішень державного реєстратора про здійснення реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що мали місце після визнання недійсним в порядку цивільного судочинства державного акту на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, частина якої належить ОСОБА_11

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від від 16 серпня 2016 року скасовано, а провадження в справі закрито. ОСОБА_4 подав на вказану ухвалу касаційну скаргу та 04 квітня 2017 року Вищим адміністративним судом України по даній справі відкрито касаційне провадження.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Однак, на розгляді у ВАС України перебуває касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року про закриття провадження по справі. Спір по суті між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в провадженні будь-якого іншого суду не перебуває, в звязку із чим посилання апелянта на необхідність залишення позову без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України є безпідставними.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Задовільняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_12