27.06.2017 Справа № 363/1197/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору дійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між ним та ОСОБА_1 18.04.2008 року в простій письмовій формі укладено договір, відповідно до якого у власність позивача передано 173 000,00 доларів США. Крім того, договором передбачено умову, щодо передачі позивачем, на зберігання відповідачу всієї суми коштів, з повернення не пізніше 22.04.2008 року, а також організація нотаріального посвідчення договору та витрати, з цим повязані, покладені на відповідача. Так, 22.04.2008 року відповідач повернув позивачу всю суму переданих на зберігання грошей. Цього ж дня, ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Однак, відповідач ухилився від виконання досягнутої домовленості, щодо нотаріального посвідчення договору від 18.04.2008 року, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення по суті справи, в яких зазначив, що у квітні 2008 року між ним та позивачем досягнуто домовленості про дарування 173 000,00 доларів США, зокрема з метою придбання квартири. З метою нотаріального посвідчення договору він звертався до кількох нотаріусів у м. Вишгороді. Однак посвідчити договір вони не погоджувалися, пропонували посвідчити свої договори, тобто фактично мова йшла про укладання нових договорів, причому окремо договір дарування та договір про зберігання грошей. Також за послуги мав сплатити більше 2 000,00 доларів США, а тому він повідомив позивача, що займитися цим більше не буде.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 1 ст. 718 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Частиною 5 статті 719 ЦК України передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1В.(позивачем), в якості дарувальника та ОСОБА_1В (відповідачем), в якості обдарований, 18.04.2008 року в простій письмовій формі уклали договір, відповідно до умов якого дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому, а обдарований приймає в дар, грошові кошти у розмірі 173 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Враховуючи те, що сума дарунку за спірним договором перевищувала пятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, вказаний правочин на підставі ч. 5 ст. 719 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. При розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що визнання дійсним договору можливе лише за відсутності передбачених законом обмежень для його укладення та у разі наявних письмових доказів про узгодження сторонами всіх істотних умов договору, при цьому повинно мати місце ухилення однією зі сторін від нотаріального посвідчення договору.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору дарування коштів у розмірі 173 000,00 доларів США у розумінні статті 58 ЦПК України матеріали справи не містять, і посилання позивача в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Враховуючі вищевикладене та керуючись ст.ст. 208, 220, 717-719 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк