Справа № 716/1075/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.,

секретаря Кульки О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №CVZWAN02000053 від 27.07.2007 в розмірі 101299,55 грн. та судові витрати по справі.

Посилається на те, що згідно укладеного договору №CVZWAN02000053 від 27.07.2007 ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в розмірі 68036,34 грн. на термін до 26.07.2012, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,34 % за місяць у період з 21 по 25 число кожного місяця. У звязку порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_3 станом на 06.07.2016 має заборгованість 375734,67 грн., яка складається з наступного: 43789,67 грн.- заборгованість за кредитом; 54900,04 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2609,84 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 274435,12 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач посилається на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. А тому заборгованість до стягнення становить 101299,55 грн., яка складається з: 43789,67 грн.- заборгованість за кредитом; 54900,04 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2609,84 грн.- заборгованість по комісії за користуванням кредитом. В забезпечення виконання зобовязань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 27.07.2007 укладено договір поруки №CVZWAN02000053. Позивач посилається на те, що відповідачу ОСОБА_4 направлялися письмові вимоги із зазначенням невиконання зобовязань за кредитним договором, однак дана вимога не була виконана. У звязку із тим, що боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники, то просять стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVZWAN02000053 в розмірі 101299,55 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наданих письмових поясненнях.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених в письмових заперечення та просив застосувати строк позовної давності, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило строки позовної давності по платежам, що передують моменту зверненню до суду за три роки.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 27.07. 2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CVZWAN02000053, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 68036,34 грн. на купівлю автомобіля 51640 грн., а також 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 15845,94 грн. - на сплату страхових внесків; 516,40 грн. винагороди за надання фінансового інструменту зі щомісячною сплатою заборгованості, процентів та винагороди за кредитом на строк до 26.07.2012 року ( а.с.13).

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору відповідач зобов'язавався погашати кредит щомісячно з 21 по 25 число по 1419,01 гривень. Відповідно до п.7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає застава рухомого майна, а саме: автомобіль DAEWOO Nexsia, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с.11-13).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 27.07.2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № CVZWAN02000053 (а.с.15), а між банком та відповідачем ОСОБА_3 - договір застави рухомого майна, а саме, автомобіля DAEWOO Nexia, 2007 року випуску, номерний знак CE3507AI ( а.с.94) .

У жовтні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ПАТ «Акцентбанк» та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на 10.10. 2011 року в розмірі 94873,17 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено: звернуто стягнення на автомобіль DAEWOO Nexia, 2007 року випуску, номерний знак CE3507AI, який належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям цього автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу ( а.с.103).

Унаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 06.07.2016 утворилася заборгованість, що становила 101299,55 грн., яка складалася з: 43789,67 грн. - заборгованість за кредитом; 54900,04 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2609,84 грн.- заборгованість по комісії за користуванням кредитом, яку позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Розмір даної заборгованості не спростовано відповідачем ОСОБА_3

Проте, суд вважає, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача про наявність підстав для відмови у позові за спливом позовної давності.

Відповідно до положень статей 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг з наступного дня після пред'явлення позову.

Із розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку вбачається, що останній платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідачем ОСОБА_3 здійснено 19.10.2009 року ( а.с.6, 85). З 20.10.2009 для позивача почався перебіг позовної давності щодо місячних платежів, а щодо повернення кредиту в повному обсязі з 27.07.2012 ( після закінчення строку дії кредитного договору 26.07.2012).

Як встановлено в судовому засіданні, з пред'явленням банком позову до відповідача ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, що мало місце в жовтні 2011 року, перебіг позовної давності перервався. Водночас відповідно до указаних норм матеріального права, з наступного дня після пред'явлення позову перебіг позовної давності почався заново.

В подальшому строк позовної давності переривався 09.02.2012 року, у звязку із добровільною передачею відповідачем ОСОБА_3 представнику банку заставного автомобіля для реалізації за ринковою ціною і направлення виручених коштів на погашення заборгованості, відповідно до Акту прийму автомобіля від 09.02.2012, що свідчило про вчинення боржником ОСОБА_3 дій про визнання свого боргу. Отже, перебіг позовної давності почався заново з 10.02.2012 року

Позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за кредитним договором банком предявлено 21.08.2016 (згідно поштового штемпеля на поштовому конверті), тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому, зважаючи, що на час предявлення позову банку до основного боржника ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором сплила позовна давність, про застосування якої відповідачем ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 подано заяву, у задоволені позову банку до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Доводи представника позивача, що початок перебігу позовної давності слід відраховувати з 09.02.2016 ( наступного дня після дати зарахування коштів, які надійшли від продажу предмету застави (автомобіля), суд не приймає до уваги, оскільки це суперечить нормі статті 264 ЦК України, оскільки стягнення коштів за рішенням суду не є вчиненням боржником дій, які свідчать про визнання ним свого боргу.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення боргу з поручителя ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

Отже, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Питання правового застосування вказаних положень законодавства неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду України.

Так, відповідно до правових позицій Верховного Суду України, висловлених в постанова від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11 та у справі № 6-69цс11, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

При цьому, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком і тягне припинення поруки (Постанова Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97цс13).

Тобто під змінами основного зобовязання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти за собою негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобовязання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобовязання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обовязок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Пунктом 2.3 кредитного договору № CVZWAN02000053 від 27.07.2007 передбачено, що Банк має право: в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний ) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки ( а.с.11 звор. бік).

Згідно п.13 договору поруки № CVZWAN02000053 від 27.07.2007 встановлено, що зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-7), з 01.02.2009 року відсоткова ставки за користування кредитом була збільшена з 16,08% до 27,48%, про що відповідач ОСОБА_3- боржник за кредитним договором повідомлявся позивачем листом від 25.12.2008 ( а.с.61).

Доводи позивача про своєчасне повідомлення основного боржника відповідача ОСОБА_3 про зміну відсоткової ставки листом 26.12.2008, не можуть бути підставами для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, оскільки остання не повідомлялася банком про таку зміну, своєї згоди на збільшення процентної ставки за кредитним договором не надавала, відповідної додаткової угоди між сторонами договору поруки не укладалося.

З огляду на викладене, зобовязання, забезпечене порукою, було змінено, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, яка не давала згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобовязання.

Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12).

На підставі викладеного, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у звязку з припиненням поруки.

На підставі ст.ст.253, 256, 257, 264, 266, 267, 526, 553, 554, 559, 629, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10,60,212-215,218 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Пухарєва