У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненим договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненим договору іпотеки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 травня 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненим іпотечний договір від 31 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець A.M. за реєстровим № 4451, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк».

Знято заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_2 накладену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець A.M., у зв'язку з укладанням іпотечного договору від 31 серпня 2007 року з реєстровим № 4451 та вилучено вказаний запис з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами установлено, що 30 серпня 2007 року та 31 серпня 2007 року між сторонами були укладені кредитні договори № 289Д, № 245М, згідно з якими позивач отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 43 тис. та 78 тис. доларів США відповідно, строком до 14 серпня 2017 року зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення цих договорів між сторонами 31 серпня 2007 року було укладене іпотечний договір, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку належні йому об'єкти нерухомого майна.

Унаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 грошових зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту у нього виникла заборгованість, у зв'язку з якою рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» загальною сумою 1 520 872,25 грн шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, ОСОБА_2 судом визначено борг перед банком у сумі 1 520 872,25 грн.

У ході виконавчого провадження, 31 травня 2016 року позивачем було добровільно виконане рішення суду, шляхом сплати на рахунок ДВС грошових коштів у сумі 1 520 872,25 грн, тим самим задоволено грошові вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», невиконання яких тягнуло б за собою наслідки у формі продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі виконанням.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв'язку із цим основного зобов'язання іпотека припиняється.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі №6-118цс16, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання за кредитними договорами, що існували між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк», припинені сплатою позивачем суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, унаслідок чого припинено й договір іпотеки, укладений на забезпечення кредитних договорів.

Судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» у відкритті касаційного провадження на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненим договору іпотеки.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов