АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремко В.В.

секретар: Окармус О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Агентство нерухомості «Герман» в особі фізичної особи підприємця ОСОБА_6, про захист прав споживача шляхом застосування наслідків нікчемного правочину та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_4 у вересні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Агенство нерухомості «Герман», в особі фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, про захист прав споживача шляхом застосування наслідків нікчемного правочину та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 29 грудня 2014 року вона, як покупець, уклала з Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, а також з ОСОБА_5, як власником квартири АДРЕСА_1, договір, за умовами якого власник та покупець зобовязувалися в майбутньому у вказаний п.2.3. договору строк укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження

_______________________________________________________________________________________

Справа №727/7001/16 Провадження № 22-ц/794/729/2017 Головуючий у 1 інстанції: Слободян Г.М.

Категорія 57 Доповідач: Литвинюк І.М.

квартири, що розташована по вул. Заньковецькій, 23/15. Покупець, в свою чергу, заплатить власнику вартість обєкта на умовах, які передбачені договором та було визначено, що відповідно до п.2.3 договору основний договір відчуження обєкта повинен бути укладений між власником і покупцем та нотаріально посвідчений не пізніше 20 січня 2015 року.

Зазначала, що для забезпечення виконання договору вона, як покупець, передала власнику в рахунок належних за договором відчуження обєкта платежів аванс у розмірі 18 500 грн., що еквівалентно 1 000,00 доларам США, а 29 грудня 2014 року вона уклала з Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, як виконавцем, договір № 9 (1) про надання послуг, відповідно до якого виконавець зобовязався створити умови для проведення переговорів, розрахунків і укладання необхідних договорів між замовником та продавцем обєкта, організацію укладання і нотаріального посвідчення договору відчуження обєкта.

У звязку із тим, що відповідач ОСОБА_5 не виконував свій обовязок і ухилявся від укладення основного договору відчуження квартири, 20 січня 2015 року та 10 березня 2015 року було переукладено та визначено нові терміни і обовязк трьохсторонній договір між нею, ОСОБА_4, як покупцем, Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, а також і самим ОСОБА_5, як власником. А саме, ОСОБА_5 прийняв на себе обовязок укласти з нею договір про відчуження обєкта не пізніше 15 квітня 2015 року.

Вказувала на те, що ОСОБА_5, відмовившись укладати договір про відчуження квартири по вул. Заньковецької 23/15 м. Чернівці, ігнорує її обгрунтовані вимоги повернути сплачену йому суму авансу в розмірі 18 500,00 грн., що було еквівалентно 1 000,00 доларам США. Через неправомірні дії відповідача ОСОБА_5 вона зазнала сильного нервово-емоційного стресу та хвилювання, оскільки втратила значну кількість грошових коштів, які передала відповідачу та не могла користуватися своїм майном (коштами) вже протягом тривалого часу.

Оскільки трьохсторонній попередній договір, який був укладений 29 грудня 2014 року, є нікчемним, не відповідає вимогам частини 1 статті 635 ЦК України, відповідно до якої попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі, просила позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Застосовано до договору № 9 від 29 грудня 2014 року, укладеного між Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, наслідки нікчемного правочину та стягнуто з ОСОБА_5 на корить ОСОБА_4 25 015,34 грн., отримані на виконання нікчемного правочину.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

На заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права. Оскільки агентство нерухомості «Герман» відповідно до договору надавало організаційно-інформаційну підтримку, яка необхідна для укладання договору, а тому оспорюваний договір є договором про наміри, а не попереднім договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а тому підлягають стягненню з відповідача одержані кошти в сумі 25 015,34 грн..

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За вимогами ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про но закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2014 року ОСОБА_4 уклала з Агенством нерухомості «Герман», в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, а також з відповідачем ОСОБА_5 договір, за умовами якого власник ОСОБА_5 та покупець ОСОБА_4 зобовязувалися в майбутньому в строк, вказаний у п.2.3. договору, укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження квартири, що розташована в м. Чернівці, вул. Заньковецької, 23/15. Згідно умов договору власник передає позивачу у власність квартиру, а покупець має заплатити власнику вартість обєкта на умовах, які передбачені договором.

Відповідно до п. 2.3 договору основний договір відчуження обєкта мав бути укладений між відповідачем і позивачем та нотаріально посвідчений не пізніше 20 січня 2015 року. Для забезпечення виконання договору позивач передала ОСОБА_5 в рахунок належних з неї за договором відчуження обєкта платежів, аванс у розмірі 18 500,00 грн., що на той час було еквівалентно 1 000,00 доларам США.

У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_5 не виконував свій обовязок і ухилявся від укладення основного договору відчуження квартири, 20 січня 2015 року було переукладено договір між позивачем ОСОБА_4, Агенством нерухомості «Герман», а також з відповідачем ОСОБА_5, на нові терміни, за яким ОСОБА_5 прийняв на себе обовязок укласти з позивачем договір про відчуження обєкта не пізніше 28 лютого2015 року, а в подальшому новий термін було визначено не пізніше 15 квітня 2015 року.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до п. 4.3. договору ОСОБА_4 попередньо оплатила частку вартості квартири в сумі 1 000 доларів США, а ОСОБА_5 прийняв вказану суму грошей, що підтверджується підписами сторін на цьому договорі.

В п.4.5. даного договору зазначено, що у випадку невиконання (неналежного виконання) Власником своїх зобов»язань, він у триденний строк з моменту заявлення відповідної вимоги зобов»язаний повернути Покупцю одержану від нього за договором суму Авансу і заплатити штраф у розмірі 100% від суми Авансу.

Зазначений договір, укладений між сторонами, нотаріально не посвідчувався.

Доводи апелянта про те, що спірний договір є договором про наміри, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п.1.1. договору № 9 від 29 грудня 2014 року власник та покупець зобовязуються в майбутньому в строк, вказаний у п.2.3., укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження квартири, також в даному договорі вказана вартість квартири, яка була предметом договору. Отже, за своєю природою та відповідно до ст. 635 ЦК України даний договір є попереднім.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, кошти в розмірі 1 000 доларів США, сплачені ОСОБА_4 ОСОБА_5 за договором, є авансом і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: