Справа № 171/1214/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"05" липня 2017 р. м.Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря Стяпонавічюс А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове, справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Апостолівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту народження дитини, -

встановив:

03.07.2017 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 заінтересована особа - Апостолівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2. 01.06.2017 року о 11 годині 52 хвилини перебуваючи на тимчасово окупованій території, у пологовому будинку ГБУЗС ГБ № 5 ЦОЗМиР пологовий будинок № 1, м. Севастополь, у його дружини народилася дитина чоловічої статі ОСОБА_3, про що було видано свідоцтво про народження від 06.06.2017 року серії І-КМ № 553385. На звернення заявника до Апостолівського районного відділу ДРАЦС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про реєстрацію народження сина, йому було відмовлено листом від 03.07.2017 року, та зазначено, що наданий ним документ для реєстрації дитини є недійсним, і йому необхідно звернутися до суду для встановлення факту народження дитини, на підставі зазначеного просить заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив заяву задовольнити в повному обсязі, з підстав вказаних у заяві.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню згідно ст. ст. 234, 256, 257-1, 258 ЦПК України.

Зі свідоцтва про шлюб серії І-АС № 041634 від 10.05.2014 року встановлено, що 10.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, у результаті чого остання змінила своє прізвище на «Глиняник».

З копії медичного свідоцтва про народження № 67 від 02.06.2017 року встановлено, що 01.06.2017 року о 11 годині 52 хвилини ОСОБА_2 народила хлопчика, вагою 4480 г, ріст 59 см, у ГБУЗС ГБ № 5 ЦОЗМиР пологовому будинку № 1, м. Севастополь, вул. Гагаріна, 17В,Автономна Республіка Крим.

Зі свідоцтва про народження І-КМ № 553385 від 06.06.2017 року встановлено, що 01.06.2017 року народився ОСОБА_5, батьками якого вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно п.1 статті 122 Сімейного кодексу України, дитина,яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. ст.58,59ЦПК України). Зокрема, належними, відповідно до ч. 1 ст.58 ЦПК Україниє докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 цієї статті є докази,одержані в порядку, встановленому законом.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Статтею 1 Закону від 15 квітня 2014 року № 1207-УП «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з наступними змінами, встановлено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України.

Датою початку окупації є 20 лютого 2014 року.

Тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права,Конституціїта законів України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Виходячи з практики Європеського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини(Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, суд не може не прийняти як належний та допустимий доказ по справі, відомості зазначені у Свідоцтві про народження від 01.06.2017 року Серії І-КМ № 553385, виданого відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району м. Севастополя Управління запису актів цивільного стану м. Севастополя, згідно яких батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, і свідоцтво про шлюб серії І-АС № 041634 від 10.05.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб.

В судовому засіданні встановлено, що листом від 03.07.2017 року за № 994/14.29-31, заявнику у видачі свідоцтва про народження сина відмовлено та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті про встановлення факту народження дитини.

На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт народження ОСОБА_2 01.06.2017 року о 11 годині 52 хвилини хлопчика, вагою 4480 г, ріст 59 см, у ГБУЗС ГБ № 5 ЦОЗМиР пологовому будинку № 1, м. Севастополь, вул. Гагаріна, 17В,Автономна Республіка Крим., в звязку з чим заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Апостолівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, Автономна Республіка Крим, м. Севастополь, батьками якого записати: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, за рахунком дитина третя, стать чоловіча.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_6