АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3022/17
Справа №623/1543/16ц Головуючий 1 інст. Винниченко П.П.
Категорія :поділ майна Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя і просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 1 по вул.. Нахімова в м. Ізюм Харківської області.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що з 10 жовтня 2008 року по 31 жовтня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. На даний час подружні стосунки між позивачем та відповідачем припинені, шлюб розірвано та сторони проживають окремо.

В період шлюбу, на ім`я відповідачки та його згоди, на спільні кошти сім`ї, 23 жовтня 2013 року був придбаний житловий будинок розташований по вул. Нахімова буд. №1 в м. Ізюм Харківської області.

ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку придбаного у період шлюбу, посилаючись на ст. 60 СК України.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1-ОСОБА_2 просить скасувати рішення рміськрайонного суду та новим рішенням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зокрема, суд не вірно застосував ст.. 57 СК України. Гроші у розмірі 10000 доларів США, суд помилково вважав власністю відповідача, окрім цього згідно оцінки вартості будинку вартість складає 32900 грн.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, судова колегія відповідно до положень ст.308 ЦПК України, вирішила апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити, рішення районного суду залишити без змін , виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

За нормою ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час ухвалення рішення суд, за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання коштів, які були використані для придбання спірної квартири, спільною власністю подружжя та у звязку з цим дійшов висновку, що спірний будинок не є обєктом спільної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування ( п. 2 ч.1 ст. 57 СК України).

Таким чином, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Судом, згідно наданих доказів встановлено та не оспорюється те, що сторони перебували у шлюбі з 10 жовтня 2008 року, мають від шлюбу сина, який мешкає з ОСОБА_3

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2014 року шлюб між ними розірвано.

26 вересня 2013 року ОСОБА_4, мати відповідачки, продала свій будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою Російська Федерація, Тверська область, м.Кимри, провулок Комунальний 3-й, будинок 3, що підтверджується наявним в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу.

Згідно довідки про проведення операції з готівковою валютою та чеками 02 жовтня 2013 року ОСОБА_4 перерахувала гроші в розмірі 1000 доларів США , які відповідно до розписки від 17 жовтня 2013 року отримала ОСОБА_5 як завдаток за подальший продаж будинок.

Згідно розписки від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_5 отримала 10 000 доларів США від ОСОБА_4, у зв`язку з продажем будинку № 1 по вулиці Нахімов в місті Ізюмі. Того ж дня був укладений договір купівлі-продажу зазначеного будинку.

Згідно копії договору купівлі продажу житлового будинку, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_3 купила житловий будинок № 1 по вул. Нахімова в м. Ізюмі Харківської області 23 жовтня 2013 року, а ОСОБА_5 продала вказаний будинок.

При укладенні спірного договору, ОСОБА_1 було нотаріусу надано заяву, з якої вбачається, що він надає згоду своїй дружині укласти договір на умовах та за ціну на власний розсуд і щоб умови визначалися самостійно.

Крім цього, після укладення вказаного договору, у спірному будинку зареєстрована лише ОСОБА_4К,

Тому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції , що будинок був придбаний за власні кошти ОСОБА_4, тобто не за спільні сімейні кошти позивача та відповідача у справі, а тому будинок по вулиці Нахімова, № 1 в місті Ізюмі Харківської області не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_1с. не довів, що спірний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді