АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3068/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/806/17 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю представника апелянта - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з участю служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, органу опіки та піклування Рівненської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з участю служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, органу опіки та піклування Рівненської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 з участю Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, органу опіки та піклування Рівненської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який згідно рішення Рівненського міського суду від 05 травня 2014 року розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін у справі - донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишились проживати разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1, а донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишилась разом із матір»ю. Після розірвання шлюбу сторони не могли дійти згоди щодо участі батька у вихованні наймолодшої дитини, відповідачка чинила перешкоди у побаченнях батька із донькою, а тому розпорядженням Рівненського міського голови від 20 жовтня 2015 року №777-р було визначено спосіб участі позивача у вихованні доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, надавши йому можливість побачень із дитиною у 2-гу суботу місяця з 10.00 год. до 17.00 год. неділі. На даний час відповідач рішення органу опіки та піклування не виконує, позивач позбавлений можливості приймати повноцінну участь у вихованні дитини, оскільки відповідачка фактично проживає у Королівстві Данія, де створила нову сім»ю, а дитина весь цей час знаходиться разом із матір»ю відповідачки, яка створює перешкоди у спілкуванні позивача та його дітей із донькою ОСОБА_9. Позивач повністю матеріально забезпечений, має постійну роботу та стабільний фінансовий дохід, забезпечений житлом, в той час як у відповідачки відсутні належні умови для утримання та виховання дитини, вона не має власного житла, залишила дитину проживати у своєї матері та понад два роки знаходиться на заробітках за кордоном, а тому позивач, із врахуванням інтересів дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання усіх його неповнолітніх дітей разом із батьком.

В червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 з участю служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, органу опіки та піклування Рівненської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей.

Заявлені зустрічні вимоги мотивувала тим, що після розірвання шлюбу за домовленістю із позивачем їхні старші діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які навчались у м.Тернополі, тимчасово залишились проживати з батьком на час перебування матері на роботі за кордоном, а донька ОСОБА_9 залишилась проживати із матір»ю відповідачки у м.Рівне. Відповідач чинила усе можливе, щоб забезпечити своє спілкування із дітьми та спілкування старших дітей із молодшою сестрою та бабусею. Починаючи з вересня 2015 року позивач не надає можливості матері спілкуватись зі старшими дітьми, перешкоджає їхнім зустрічам та заборонив дітям відповідати на телефонні дзвінки, з приводу чого відповідач неодноразово зверталась у правоохоронні органи. Позивач негативно впливає на виховання дітей, маніпулює та не цікавиться ними, жодного разу не відвідав молодшу доньку у визначений йому для цього час. Діти люблять один одного та бажають проживати разом із матір»ю, яка піклується про них, дбає про їхній розвиток та виховання, надає матеріальну допомогу, придбала телефони та планшет для скап-спілкування, забезпечена придатним для проживання житлом у м.Рівне, де діти матимуть власну окрему кімнату. З огляду на агресивну поведінку позивача, яка негативно впливає на психічний та моральний стан дітей, його намагання усунути матір від участі у вихованні та спілкування зі своїми дітьми, відповідачка просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей із матір»ю.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2017 року позов ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дітей задоволено у повному обсязі.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо визначення місця проживання дітей відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір в сумі 551.20 грн.

ОСОБА_4 подала на вказане рішення в частині визначення місця проживання дітей апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом невірно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Вказує, що виїхала за кордон з метою заробітку та утримання сім'ї, перебуває там тимчасово. Крім того, донька ОСОБА_9, починаючи з травня 2015 року, проживає разом із нею та бабусею в м.Рівне, відвідує там школу, додаткові заняття. Батько ОСОБА_2 після розірвання шлюбу участі у вихованні доньки ОСОБА_9 не приймав, жодного разу не виконав розпорядження міської ради щодо часу та місця зустрічі з донькою ОСОБА_9, йому не відомі її бажання, інтереси. Зазначає, що діти можуть бути розлучені із матір'ю тільки у виключних випадках. Досить тривалий час донька ОСОБА_9 проживає в м.Рівне, разом з матір'ю та бабусею. Враховуючи вік дитини, яка на даний час є малолітньою та потребує материнської опіки та любові, приймаючи до уваги її бажання та те, що брати та сестри не можуть бути розлученні, відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_9, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити та визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, 2006 року народження, ОСОБА_6 2006 року народження та ОСОБА_9 2008 року народження разом з матір'ю - ОСОБА_4 в АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, зазначені в ній.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлений про час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступних мотивів.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із того, що неповнолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишились проживати із позивачем ОСОБА_2, який позитивно характеризується, забезпечений власним комфортабельним житлом, має стабільний дохід та необхідні умови для проживання та розвитку дітей. Діти висловлюють прихильність до батька та бажають проживати надалі разом із ним та молодшою сестрою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 Відповідач ОСОБА_4 після розірвання шлюбу від безпосередньої участі у вихованні дітей самоусунулась, виїхала за межі України, та з червня 2016 року постійно проживає у Королівстві Данія, де перебуває у громадянському шлюбі та виховує новонароджену дитину, створивши нову сім»ю, в той час як малолітня донька сторін у справі ОСОБА_9 на даний час фактично позбавлена батьківського піклування, оскільки понад два роки проживає окремо від обох батьків та рідних брата і сестри і знаходиться на вихованні матері відповідача ОСОБА_10

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Судом встановлено наступні обставини.

З 24 травня 2002 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2014 року.

У даному шлюбі у сторін народилося троє дітей - донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане 19 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне), син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане 15 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції) та донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, видане 22 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом обстеження квартири №2 від 11 березня 2016 року, та довідкою СК «Тернопільтехгаз ЛХЗ» №20 від 11 березня 2016 року, а ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишилась проживати разом із матір»ю відповідачки ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2.

Розпорядженням Рівненського міського голови №777-р від 20 жовтня 2015 року визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановивши можливість побачень з дитиною з 10.00 год. у 2-гу суботу місяця до 17.00 год. неділі.

У відповідності до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-1604 від 22 серпня 2016 року відповідач ОСОБА_4 з січня 2015 року проживає за межами України, вихованням її неповнолітньої доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, займається мати ОСОБА_11 Вказаним висновком рекомендовано визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із матір»ю ОСОБА_4, а малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із батьком ОСОБА_2

У відповідності до довідки Державної прикордонної служби України №0.64-16592/0/15-16 від 09 серпня 2016 року відповідач ОСОБА_4 у період з 01 січня 2014 року по 20 червня 2016 року регулярно виїжджала за кордон та з 20 червня 2016 року постійно перебуває за межами України.

Як встановлено судом першої інстанції, на даний час відповідач ОСОБА_4 проживає на території Королівства Данія, перебуває у фактичних шлюбних стосунках із громадянином даної держави з яким виховує спільну дитину.

Згідно довідки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні №03-7/839 від 10 березня 2017 року ОСОБА_4 у період з 19 по 20 листопада 2013 року перебувала на лікуванні з діагнозом: «Розлади адаптації зі схильністю до демонстративних форм реагування».

Довідками КУТОР «Тернопільський обласний наркологічний диспансер» №168/1 від 06 лютого 2017 року та КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров»я населення» Рівненської обласної ради № 545 від 07 березня 2017 року підтверджується, що позивач ОСОБА_2 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

Як вбачається із висновку Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №23 від 18 січня 2017 року, ОСОБА_4 на даний час знаходиться за кордоном, перебуває у другому шлюбі та народила четверту дитину. Неповнолітні діти сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають із батьком ОСОБА_2 Мати участі у вихованні дітей не приймає та не цікавиться їхнім життям. Неповнолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом із бабусею ОСОБА_11 в м. Рівне. Вказаним висновком рекомендовано визначити місце проживання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Умови проживання позивача задовільні, є всі належні умови для нормального розвитку дітей.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов»язки щодо своїх дітей.

Згідно вимог ст.ст.7, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В судовому засіданні суду першої інстанції неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6 вказали, що на даний час проживають разом зі своїм батьком, який піклується про них та з яким вони бажають проживати надалі. З молодшою сестричкою ОСОБА_9 у них хороші, нормальні стосунки, хотіли б проживати усі разом із татом. Батько не забороняє їм спілкуватись із матір»ю, яка хвилюється та опікується ними.

У відповідності до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно статті 9 Конвенції про праві дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач ОСОБА_4 жодного разу не з'явилась у судове засідання та не надала особистих пояснень, а заявлені нею позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із нею не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач в дійсності просить визначити місце проживання дітей разом із її матір'ю ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2, в той час як сама постійно проживає у Королівстві Данія, де створила нову сімєю.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не мас розлучатися зі своєю матір'ю.

Як вбачається з матеріалів справи, батько ОСОБА_2 позитивно характеризується, забезпечений власним комфортабельним житлом, має стабільний дохід та необхідні умови для проживання та розвитку дітей.

Крім того, понад два роки малолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, окремо проживає від обох батьків та рідних брата і сестри і знаходиться на вихованні матері відповідачки - ОСОБА_10

Також, з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_4 жодних дій щодо вирішення питання про визначення місця проживання її неповнолітніх дітей не вчиняла та не надала суду належних та допустимих доказів, що підтверджують її матеріальне становище та житлові умови на даний час, наявність стабільного доходу та необхідних умов для проживання дітей разом із нею.

Відтак суд вірно прийшов до висновку про те, що з метою якнайкращого захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, забезпечення їх права на гармонійний розвиток та проживання в одній сім'ї під батьківською опікою, приймаючи до уваги те, що мати відповідача є особою похилого віку та не зможе забезпечити повноцінний та всебічний розвиток дітей, їхнє належне виховання, утримання та догляд, розділяти їхні інтереси та захоплення, а батько дітей має усі необхідні умови для їхнього і виховання, навчання і розвитку та має переважне право на проживання дітей разом із ним однією сім'єю за відсутності матері, вказані обставини можуть розцінюватись як виняткові підстави для визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін у справі разом із батьком, що в свою чергу не позбавляє їхню матір - відповідача ОСОБА_4 права на участь у вихованні дітей та спілкуванні із ними.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, оскільки ОСОБА_4 після розірвання шлюбу від безпосередньої участі у вихованні дітей самоусунулась, виїхала за межі України, та з червня 2016 року постійно проживає у Королівстві Данія, де перебуває у громадянському шлюбі та виховує новонароджену дитину, створивши нову сім"ю, в той час як малолітня донька сторін у справі ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час фактично позбавлена батьківського піклування. Крім того, ОСОБА_4 не позбавлено права на участь у вихованні дітей та спілкуванні із ними.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом не взято до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-1604 від 22 серпня 2016 року, оскільки у відповідності до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів