Єдиний унікальний номер 219/75/17 Номер провадження 22-ц/775/1133/2017
Єдиний унікальний номер 219/75/17
Номер провадження 22-ц/775/1133/2017
Головуючий у 1 інстанції: Дубовик Р.Є.
Доповідач : Мірута О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Мальованого Ю.А., Хейло Я.В.

за участю секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Бахмутська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських

ВСТАНОВИВ:

05.01.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на наступне.

З 14.09.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2016 року шлюб між ними розірвано, а фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2014 року, коли відповідач вигнав її вагітну з дому. 20 грудня 2014 року вона народила сина, який проживає з нею. Коли народилася дитина, відповідач без об'єктивної причини не забрав її з пологового будинку. Відповідач самоусунувся від виховання сина, не спілкується з ним, не приймає участі в його житті, не піклується про фізичний, духовний розвиток та стан здоров'я, не цікавиться його проблемами та інтересами.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що справа розглянута судом поверхово та суб'єктивно, судом дана неналежна оцінка доказам по справі. Рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, оскільки висновок суду не ґрунтується на обставинах справи. У мотивацію судового рішення покладені пояснення сторін, які не були допитані відповідно до ст. 62 ЦПК України, як свідки. Судом не враховані ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 164 СК України та п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого розгляду справи безстороннім судом. Вважає, що юридичне батьківство створює ситуацію порушення інтересів дитини. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали, наполягали на її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити.

Представник Бахмутської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, повідомлена про день і час розгляду справи належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки в матеріалах справи.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, відповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 14 вересні 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 05.03.2016 року. Після

розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір»ю (а.с.8).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявні конфліктні стосунки та неприязні відносини, а правові підстави, передбачені ч.1 ст. 164 СК УКраїни для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відсутні.

Зазначений висновок суду першої інстанстанції є правильним та об»єктивним, оскільки ґрунтується на досліджених судом доказах.

Так, рішенням виконавчого комітету Часовярської міської ради від 18.03.2015 року №28 «Про встановлення порядку побачення ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з матір»ю ОСОБА_1.» за заявою батька встановлено порядок його побачень з малолітнім ОСОБА_3.(а.с. 168).

Висновком Органу опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації від 15.05.2017 року № 28/0462 визнано недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 202-204).

З довідки про доходи відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості з виплати аліментів немає (а.с. 166), має власне житло (а.с. 167).

ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні засоби не приймає ( а.с. 161-162).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили той факт, що сторони постійно сварилися, ще до народження дитини мешкають окремо, відповідач відмовився забирати дитину з пологового будинку, під час їхнього відвідування позивачки відповідача жодного разу у неї не бачили.

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції підтвердила факт неприязних стосунків між сторонами, а також ту обставину, що 26.04.2015 року при відвідуванні дитини за місцем її проживання відповідачка не показувала дитину, разом зі своєю матір»ю затягли відповідача в будинок, а повернувся він з синцем під оком, без куртки та телефону, відповідач поїхав до лікарні. Вдруге відповідач намагався провідати дитину 06.11.2016 року, купили подарунки, але позивачка відмовилася їх брати, знову намагалася затягти відповідача в будинок, але не бажаючи скандалу, відповідач поїхав від неї.

З довідки лікаря ОСОБА_10 від 26.04.2015 року зафіксований факт звернення ОСОБА_2 за медичною допомогою до МЛ №3 м.ЧасівЯра 26.04.2015 року за медичною допомогою з приводу нанесення йому ОСОБА_1 4-х ударів кулаком у ліву щелепну область.

Позивачка ОСОБА_1 заперечувала щодо наявності конфлікту з відповідачем.

Відповідач ОСОБА_11 наполягав на факті конфліктної ситуації між сторонами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази по справі можуть підтверджувати або спростовувати доводи сторін по справі.

Дослідивши всі докази по справі, суд першої інстанції, керуючись ст.212 ЦПК України прийшов до висновку, що всі вони в сукупності підтверджують доводи відповідача по справі про наявність конфлікту між сторонами.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції в зв»язку з відсутністю підстав для їх спростування, тому доводи апеляційної скарги щодо поверхового та суб'єктивного розгляду справи, неналежної оцінки доказів по справі, не відповідністості рішення суду вимогам ст. 213 ЦПК України та покладення у мотивацію судового рішення пояснень сторін, які не були допитані відповідно до ст. 62 ЦПК України, як свідки, не заслуговують на увагу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звертаючись 05.01.2017 року до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивачка, як на підставу позову, посилалася на те, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач позитивно характеризується, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, працює, аліменти на утримання сина сплачує регулярно.

Висновком Органу опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації від 15.05.2017 року № 28/0462 визнано недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 202-204).

Відповідно до частини 6 ст. 19 СК України такий висновок для суду є рекомендаційним і суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно перевірив обставини справи , дав належну оцінку всім доказам по справі в супності та обґрунтовано врахував висновок органу опіки та піклування при винесенні рішення по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення доводів апеляційної скарги в частині не погодження з висновком органу опіки та піклування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і насамперед способом захисту прав і інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не надасть дитині полегшення.

Безумовно участь відповідача у вихованні сина є недостатньою, але підстави для застосування до відповідача крайньої міри за умови, що до відповідача раніше не вживалися заходи реагування, відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: