Справа №295/350/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Гумен Н.В.,

при секретарі Скришевській О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити порядок користування квартирою № 1 по вул. Л. Українки, 47 у місті Житомирі відповідно до висновку № 521/05-2017 проведеної судової будівельно-технічної експертизи наступним чином: позивачці ОСОБА_1 надати кімнату № 4 з площею 10,1 м. кв., за варіантом № 1, зображеним на схемі в додатку № 2 та розподілити судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником 1/6 частини квартири № 1, яка знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Л. Українки, 47, відповідач ОСОБА_2 є власником 2/3 частини квартири, ОСОБА_3 є також власником 1/6 частини квартири, однак вказана частина квартири є єдиним її житлом, відповідачі, які проживають і користуються усією квартирою перешкоджають позивачці у користуванні квартирою, шляхом заміни замка вхідної двері, у звязку з чим порушують її права як співвласника квартири.

Представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у редакції позовних вимог від 03.07.2017 року та встановити порядок користування квартирою відповідно до висновку № 521/05-2017 судової будівельно-технічної експертизи за варіантом № 1, зображеним на схемі в додатку № 2, а саме виділити в користування позивачці найменшу площею кімнату 10,1 кв.м, оскільки спірна квартира є єдиним її житлом та оскільки вона є співвласником квартири то має право в ній проживати.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні, вказали, що вони не заперечують, що позивачка має право власності на 1/6 частини квартири, однак співвідношення вказаної частки не співпадають з житловою площею самої меншої кімнати 10,1 кв.м., крім того в них неприязні стосунки з позивачкою, а тому з цих підстав посили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень частини першої ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як убачається з матеріалів справи, 03.11.1998 року Відділом приватизації державного житлового фонду видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1, згідно якого власниками квартири є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 19).

28.09.2012 року ОСОБА_6 помер.

У звязку з чим, ? частина квартири № 1, що знаходиться в м. Житомирі, по вул. Л. Українки, будинок №47, розподілена між спадкоємцями, його дітьми: донькою ОСОБА_7, сином ОСОБА_2 (відповідач по справі) та донькою ОСОБА_1 (позивач по справі), що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом виданого 16.07.2013 року державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 (а.с. 3)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності у розмірі по 1/6 частки ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 (а.с.5-6).

Враховуючи вищевикладене судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що позивачці та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, а саме позивачу ОСОБА_1 1/6 частина квартири, відповідачу ОСОБА_3 1/6 частина квартири та ОСОБА_2 2/3 частини квартири (1/6 + 1/2).

Відповідно до частини першої ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

За нормою частини першої ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз'яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до даних технічного паспорту - квартира АДРЕСА_1 розташована на 1-му поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з трьох кімнат жилою площею 37,2 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -15,6 кв.м, 2-а кімната 10,1 кв.м, 3-я кімната 11,5 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, ванна кімната площею 2,6 кв.м, вбиральня площею 1,0 кв.м, коридор площею 12,1 кв.м, комора -1,7 кв.м, лоджії площею 1,55 кв.м. (а.с. 8-9).

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 66 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Згідно висновку експерта № 521/05-2017 від 19.05.2017 року, складеним на підставі ухвали суду від 18.04.2017 року, встановлення порядку користування квартирою № 1 у будинку № 47 по вул. Л. Українки в м. Житомирі між позивачем та відповідачами відповідно до ідеальних часток співвласників 1/6, 2/3 та 1/6, не вбачається за можливе. Можливі варіанти встановлення порядку користування з відхиленням від ідеальних часток співвласників, однак в частках, наближених до ідеальних. (а.с. 53-70)

Разом з тим, на розгляд суду експертом запропоновані два варіанти встановлення порядку користування квартирою № 1 у будинку № 47 по вул. Л. Українки в м. Житомирі розроблені з відхиленням від ідеальних часток співвласників. (а.с. 68, 69)

За змістом предмету позову, ОСОБА_1 просить виділити в користування жилу кімнату площею 10,1 кв.м, у зв'язку з чим інші дві житлові кімнати площею відповідно 15,6 кв.м та 11,5 кв.м. залишаються у користуванні інших співвласників - ОСОБА_3, ОСОБА_2, що відповідає додатку № 2 до висновку № 521/05-2017.

Слід зазначити, що позивачка просить варіант згідно висновку експерта, який надає її можливість користуватися кімнатою з найменшою житловою площею в спірній квартирі.

Виходячи з положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, який є обов'язковим для судів.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, між співвласниками виникають спори щодо порядку володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, тому суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, вважає за можливе визначити порядок користування квартирою, виділивши ОСОБА_1 у користування окрему ізольовану житлову кімнату площею 10,1 кв.м., оскільки такий порядок користування спірною квартирою не порушує права та законні інтереси інших співвласників квартири, яким залишається у користування дві окремі житлові кімнати площею 15,6 кв.м та 11,5 кв.м. та комора 1,7 кв.м, яка не розподіляється судом між відповідачами, оскільки не була предметом спору, підстав вважати, що визначення такого порядку користування житловими приміщеннями обмежуються житлові права відповідачів, судом не встановлено, крім того, як з'ясовано судом, підтверджується поясненнями позивача, на даний час між співвласниками квартири неврегульоване питання щодо порядку користування даною квартирою, однак ця обставина не може слугувати перешкодою для реалізації прав співвласника квартири, яким є позивач, користуватись та розпоряджатись належним її на праві власності майном, при цьому факт порушення прав позивача шляхом створення відповідачами перешкод в користуванні квартирою доведено під час розгляду справи, тому вимоги позивача про визначення порядку користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки позивач на законних підставах набула права власності на частину квартири та в силу презумпції права власності має рівні з іншими співвласниками квартири права на користування квартирою, визначений позивачем спосіб захисту ґрунтується на нормах чинного законодавства та є один із способів захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, що кореспондується з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України.

Крім того суд не може позбавити позивача користуватися частиною житлового приміщення який належить її на праві спільної часткової власності враховуючи неприязні стосунки між сторонами по справі, оскільки у власника є право на володіння, користування та розпорядженням своїм майном а також в пріоритеті визначена норма ст. 47 Конституції України, в якій законодавець стверджує, що кожен має право на житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені на оплату проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3168,00 грн., тобто по 1584 грн. 00 коп. з кожного, який сплачено позивачем, що підтверджується оригіналом платіжного документа, який приєднано до матеріалів цивільної справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 29, 358, 360, 391, 396 Цивільного кодексу України, ст.ст. 63,150, 159 Житлового кодексу України, п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою №1 в будинку по вул. Л. Українки, 47, в м. Житомирі, виділивши ОСОБА_1 у користування окрему житлову кімнату площею 10,1 кв.м, залишити місця загального користування: коридор площею 12,1 кв.м, кухню площею 7,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, - в спільному користуванні співвласників квартири ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1584,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1584,00 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: