Справа № 489/1416/17
Номер провадження 2/489/1330/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Бреженюк Н.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивували тим, що в 2001 р. вони придбали у відповідачки квартиру АДРЕСА_1, оформивши договір купівлі-продажу на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості». На теперішній час позивачі не мають можливості розпоряджатися належним їм майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не предявляє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється.

Посилаючись на вищевикладене, позивачі просять суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за № 436 від 28.04.2001 р., та укладений між ними з одного боку як покупцями та відповідачами з іншого боку як продавцями дійсним.

Позивачі, згідно заяви, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, просили про розгляд справи без їх участі.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала.

Представник третьої особи Товарної біржі «Українська біржа нерухомості» в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого ЖКВ ВО «Зоря» від 31.08.1993 р., №391, зареєстрованого в Миколаївському МБТІ в реєстрі №18173 від 14.09.1993 р.

28.04.2001 р. на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за № 436 був зареєстрований Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5, яка діяла за дорученням від імені ОСОБА_6, - з однієї сторони, та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, що діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, - з іншої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був зареєстрований ММБТІ 25.05.2001 р. за № 18173 на імя ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.

На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він придбав квартиру на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору відповідач звільнив квартиру від особистих речей та майна, передав позивачу ключі від квартири та переїхав а інше постійне місце проживання, водночас позивач переїхав до спірної квартири, зробив капітальний ремонт та проживає там по теперішній час.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем було розміщено в засобах масової інформації (газеті) повідомлення відповідачеві із запрошенням до нотаріуса для нотаріального посвідчення укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, однак останній до нотаріуса не зявився.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами позивачами було зареєстровано право власності в Миколаївському МБТІ, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Разом з тим, позивачі на теперішній час не мають можливості реалізувати своє право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачами, через те, що на час укладання договір не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачі не мають можливості усунути порушення їх прав на теперішній час, суд вважає, що заявлені вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись ст.12, 30, 60, 88, 214, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5, яка діяла за дорученням від імені ОСОБА_6, - з однієї сторони, та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, що діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, - з іншої сторони, та зареєстрований 28.04.2001 р. на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за № 436, - дійсним.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя: Н.С. Тихонова