Справа № 555/1247/17
Номер провадження 2/555/407/17
У Х В А Л А

іменем України

"22" червня 2017 р. м. Березне

Суддя Березнівського районного суду Рівненської області Собчук А.Ю., розглянувши в м.Березне позовну заяву ОСОБА_1 до Національного банку України про скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з цивільним позовом, в якому просить суд зняти накладену заборону, скасувати і виключити запис про проведену державну реєстрацію обтяження: заборони (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 7914852, зареєстрована 15.09.08 року о 16:46:19 за № 7914852, реєстратором є приватний нотаріус ОСОБА_2ллоа Володимирівна, 34600, Рівненська область, Березнівський район, м. Березне, вул. вул. Котляревського, 2-а..

Оглянувши матеріали вказаної позовної заяви вважаю, що у відкритті провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України, субєктом владних повноважень являється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом першим ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до п.7 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», державна реєстрація є одним із способів впливу держави на формування та розвиток публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Згідно із Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV(Закон № 1952-IV) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об"єктом незавершеного будівництва, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону № 1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт.

Тобто держава в цій частині делегувала нотаріусам владні повноваження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду, щодо зняття накладеної заборони та скасування рішення приватного нотаріуса ОСОБА_2 (Рівненська область, Березнівський район,м.Березне вул. Котляревського 2а), а саме виключити запис про проведену реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер реєстраційний номер обтяження: 7914852, зареєстрована 15.09.08 року о 16:46:19 за № 7914852 .

Отже, позивач оскаржує дії приватного нотаріуса, як державного реєстратора обтяжень прав на нерухоме майно, що передбаченост. 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

При цьому судом встановлено, що предметом даного позову є саме оскарження дій приватного нотаріуса, як державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо реєстрації обтяження на нерухоме майно.

За таких обставин, суд вважає, що розгляд таких справ відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки між позивачем та приватним нотаріусом виник публічно-правовий спір, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, і не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

З роз"яснень пункту 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів"вбачається, що відповідно до абзацу другого частини першоїстатті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістомстатті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини другоїстатті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб"єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З цією позицією погодився і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у листі від 07.02.2014 "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" зазначив, що державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб"єкт. Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Тому судам при розгляді позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно слід пам"ятати, що це справи адміністративної юрисдикції згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року N 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів"» (пункт 4).

Згідност.124 Конституції Україниюрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1, ч.2ст. 15 ЦПК Українисуди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративнихчи господарських судів.

Пунктом 1 ч.1ст.3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно дост. 122 ЦПК України,суддя відмовляє у відкритті провадження всправі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Отже, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження, згідно статті 17 КАС України відноситься до компетенції адміністративних судів в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства.

Дана обставина у відповідності до пункту 1 ч.2 ст.122 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного банку України про скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження.

Надіслати позивачу копію ухвали разом з позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що за захистом порушеного права вона має звернутися до суду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ю. Собчук