Справа № 215/2708/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі:головуючого судді Квятковського Я.А.

за участю секретаря Пономаренко М.В.

розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами в м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті; заінтересовані особи - Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И В:

20.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті; заінтересовані особи - Тернівський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану .

В обґрунтуванні заявлених вимог посилається на те, що її син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній період життя був зареєстрований і мешкав в АДРЕСА_1. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 07.10.2015 року було видано свідоцтво про смерть, актовий запис №1567, за формою встановленою Міністерством охорони здоров'я Російської Федерації, яка не є прийнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_2, яка належала йому та їй на праві спільної власності за договором обміну квартир від 11.08.1997 року.

Звернувшись до Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головно територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про видачу свідоцтва про смерть ОСОБА_3 їй було відмовлено, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, тому просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ялта, Республіка Крим, Російська Федерація.

Заявник у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилися, надали суду письмову заяву, про розгляд справи у їх відсутність та відсутність заперечень проти заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17, ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі встановлених законом медичних документів або на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином ОСОБА_1, народився у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (а.с. 7). Відповідно до довідки № 15.06.2017 року № 4093, ОСОБА_3 був зареєстрований в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що 07.10.2015 року Ялтинським державним відділом запису актів цивільного стану було видано свідоцтво про смерть, актовий запис №1567, (а.с. 6).

Згідно відповіді начальника Тернівського районного у м.Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.06.2017 року за № 61/14.14-31, наданої заявнику, вбачається, що надана заявником не було надано документів згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану на підтвердження факту смерті (а.с.8).

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави; чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН, зокрема в Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року, сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Даного принципу дотримується у своїй практиці і Європейський суд з прав людини а саме у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v/ Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 96) При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «Першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на неконтрольованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного, сімейного життя, матеріального забезпечення, тощо.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З урахування викладеного та враховуючи, що встановлення факту смерті ОСОБА_3 необхідно заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину, реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті ОСОБА_3 неможлива і встановленням даного факту права та інтереси третіх осіб порушені не будуть, тому суд вважає можливим задовольнити дану заяву.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 212, 256, 2571, 259, 368 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ялта Автономної Республіки Крим.

На підставі ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення суду у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню після його ухвалення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу на протязі десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення суду у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України не зупиняє його виконання.

Суддя: