Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Гоменюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачі приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів Комунальне підприємство «Бар-Благоустрій», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ФОП ОСОБА_6, до Публічного акціонерного товариства комерційного банка «ПРИВАТБАНК» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири та інших правочинів, визнання права власності на квартиру і витребування її із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві ОСОБА_1 інформує про наступні обставини.

13 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі - продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №2409.

Згідно даного договору купівлі - продажу ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_1 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_6

Зазначену квартиру було придбано за рахунок отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів згідно кредитного договору №VICWG100001444 від 14 червня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки квартири від 14 червня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №2447 та накладено заборону на відчуження квартири, зареєстровано в реєстрі за №2448, зареєстровано в реєстрі заборон за №46.

У серпні 2015 році ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором №VICWG100001444 від 14 червня 2007 року.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено, а ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 5 грудня 2016 року дане рішення залишено без змін (справа №125/2090/152/125/1166/2015).

В той же час, у травні 2016 року представником за довіреністю ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_9 (довіреність №2237-К-О від 2 червня 2015 року) було запропоновано ОСОБА_1, як власнику нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_7), яке є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки квартири від 14 червня 2007 року надати згоду (оформити довіреність на представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_11.) на добровільне стягнення даного нерухомого майна (продажу квартири ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ») для погашення заборгованості за кредитним договором №VICWG100001444 від 14 червня 2007 року.

Листом від 27 травня 2016 року №41-3/16 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслало ОСОБА_1 проект договору купівлі - продажу квартири, гарантійний лист про списання залишку за кредитом у випадку продажу квартири ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ».

В зв'язку із не визнанням заборгованості за кредитом ОСОБА_1 було відмовлено ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у надані згоди на добровільне стягнення нерухомого майна (не було оформлено від ОСОБА_1 на представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_11 відповідної довіреності на продаж квартири).

31 серпня 2016 року ОСОБА_1 випадково дізнався із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 11 серпня 2016 року шляхом укладення договору купівлі - продажу (серія та номер:2963) його було позбавлено права власності на нерухоме майно (квартиру за адресою: АДРЕСА_8 було продано ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ»).

18 листопада 2016 року (через три місяця після продажу квартири) отримав два повідомлення від 19 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що після спливу тридцятиденного строку зі дня отримання даних повідомлень, банком буде зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 та буде укладено договір купівлі - продажу квартири предмета іпотеки сторонній особі.

ОСОБА_1 вважає, що відчуження (продаж) ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_8) здійснено особою (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), яка не мала на це право.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 не мала права посвідчувати договір купівлі - продажу, серія та номер:2963, виданий 11 серпня 2016 року та вносити відповідні реєстраційні записи, що стосуються об'єкту нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_8).

Крім того, 9 грудня 2016 року, ОСОБА_1 дізнався із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 23 вересня 2016 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» було укладено договір іпотеки, серія та номер: DNTFLOK06629/DI207, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстром №3049.

7 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 було зареєстровано право власності на нерухоме майно (квартиру за адресою: АДРЕСА_8) за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (номер запису 17878775).

ОСОБА_1 вважає, що такими діями його протиправно позбавлено права власності на нерухоме майно (квартиру за адресою: АДРЕСА_8).

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовуються тим, що укладений між ПАТ КБ ПриватБанком і ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ договір купівлі - продажу квартири суперечить законодавству України, а отже є недійсним.

Позивач зазначає, що відповідачами та третіми особами під час укладення договір купівлі - продажу квартири було порушено статті 33, 38 Закону України «Про іпотеку», Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», статті 10, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», статтю 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статті 11, 14, 21, 24 Закону України «Про захист персональних даних».

В позовній заяві ОСОБА_1 наводить норми матеріального та процесуального права, які на його думку регламентують вирішення даного спору, зокрема встановлюють правові підстави для задоволення позову у повному обсязі.

На ствердження наведених доводів ОСОБА_1 надано суду письмові докази (документи): копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 (з відміткою про місце проживання); довідку з місця роботи ОСОБА_1; копію дублікату договору купівлі - продажу квартири від 13.06.2007 року; копію кредитного договору від 14.06.2007 року; копію договору іпотеки від 14.06.2007 року; копію договору купівлі - продажу квартири від 11.08.2016 року; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 31.08.2016 року; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 09.12.2016 року; копію листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27.05.2016 року №41-3/16 та додатків до нього; копії повідомлень ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19.09.2016 року; копію рішення Барського районного суду Вінницької області від 22.09.2016 року.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд: визнати недійсним з 11 серпня 2016 року укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» договір купівлі - продажу квартири, серія та номер:2963, виданий 11 серпня 2016 року; визнати незаконним виникнення 11 серпня 2016 року права власності у ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 202; скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, які стосуються об'єкту нерухомого майна реєстраційний номер 202; визнати недійсним з 23 вересня 2016 року укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» договір іпотеки, серія та номер: DNTFLOK06629/DI207, виданий 23 вересня 2016 року; скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, які стосуються об'єкту нерухомого майна реєстраційний номер 202; визнати незаконним виникнення 7 грудня 2016 року права власності у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на об'єкт нерухомого майна реєстраційний номер 202; скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, які стосуються об'єкту нерухомого майна реєстраційний номер 202; визнати ОСОБА_1 власником об'єкту нерухомого майна реєстраційний номер 202; зобов'язати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернути у володіння ОСОБА_1 нерухоме майно реєстраційний номер 202; стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4874,22 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_14 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити позов, з мотивів викладених в ньому, надавши при цьому свої доводи і обґрунтування, опираючись на представлені суду належні і допустимі докази.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Ткач Ю.А. проти позову заперечував просив суд відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» не з'явився без поважної причини, був повідомленим належним чином рекомендованим поштовим повідомленням під розпис, не повідомив про причини свої неявки, позову не оспорив. Тому, суд вважає, що відповідач навмисно ухиляється від розгляду справи в суді та вирішив провести розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися. Нотаріуси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у письмових заявах до суду просили розглянути справу у їх відсутності, заперечували проти позову. Тому суд, на підставі ч. 3 ст. 36 ЦПК України, вирішив провести розгляд справи у її відсутності.

Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник КП Барської міської ради Вінницької області «БАР-БЛАГОУСТРІЙ» Коляда О.О. у судове засідання не з'явилася. Тому суд, на підставі ч. 3 ст. 36 ЦПК України, вирішив провести розгляд справи у її відсутності.

Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ФОП ОСОБА_6 у судовому засіданні поклався на думку суду. При цьому пояснив, що договір про оцінку спірної квартири з позивачем він не укладав. Провів оцінку квартири на вимогу Банку відповідно до закону.

Судом були витребуванні і долучені до матеріалів даної цивільної справи за заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належні та допустимі докази для ухвалення законного і обґрунтованого рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Суд вислухавши сторони, інших учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, докази та давши їм оцінку встановив, що позов слід задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступних мотивів.

Так, в судовому засіданні встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно частин 1,2 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Суд вважає, що укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» договір купівлі - продажу квартири, серія та номер:2963, виданий 11 серпня 2016 року є правочином.

Відповідно до частин 1,3,5 статті 203 (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 3 статті 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 387 ЦК України гласить, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд доходить висновку, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час укладення договору купівлі - продажу квартири порушено статті 33, 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на момент звернення стягнення на предмет іпотеки (укладення договору купівлі - продажу квартири від 11 серпня 2016 року серія та номер:2963) не мало підтвердження факту невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1, як боржником основного зобов'язання.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, а ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 5 грудня 2016 року дане рішення залишено без змін (справа №125/2090/152/125/1166/2015).

Під час укладення договору купівлі - продажу квартири від 11 серпня 2016 року серія та номер:2963 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 не було належним чином перевірено наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема не було перевірено факт невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1, як боржником основного зобов'язання. Приватний нотаріус керувався лише зверненням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Абзац перший частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру за адресою: АДРЕСА_8), посилаючись на статтю 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу предмету іпотеки.

Згідно частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

У підпункті 2.11. оспорюваного договору купівлі - продажу квартири від 11 серпня 2016 року, серія та номер:2963 зазначено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було направлено ОСОБА_1 повідомлення про намір укласти договір купівлі - продажу квартири.

В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_1 не було повідомлено за 30 днів до укладення даного договору купівлі - продажу квартири про намір ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вчинити такі дії.

ОСОБА_1 отримав таке повідомлення 18 листопада 2016 року (через три місяця після продажу квартири).

Таким чином судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мало підтвердження факту невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1, як боржником основного зобов'язання за кредитним договором на момент укладення договору купівлі - продажу квартири від 11 серпня 2016 року, серія та номер:2963 та не повідомило його за 30 днів до укладення даного договору купівлі - продажу квартири про свій намір вчинити такі дії (відповідачем порушено статті 33, 38 Закону України «Про іпотеку»).

Суд доходить висновку, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час укладення договору купівлі - продажу квартири порушено Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон України «Про мораторій»).

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. позичальник не відносився до числа осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

У судовому засіданні судом було встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_10 є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», дане майно виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_1, як позичальника за споживчим кредитом №VICWG100001444 від 14 червня 2007 року, наданим в іноземній валюті.

Дане нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1

Загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів.

ОСОБА_1 не відносився до числа осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» на момент укладення договору купівлі - продажу квартири від 11 серпня 2016 року (серія та номер:2963).

Таким чином суд доходить висновку, що на примусове стягнення квартири за адресою: АДРЕСА_10, наданої як забезпечення кредиту в іноземній валюті ОСОБА_1 діє мораторій.

ОСОБА_1, як власник зазначеного майна не надавав згоди ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на примусове стягнення.

В той же час, суд констатує, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Закон України «Про мораторій», лише тимчасово обмежує можливість у період його дії скористатись ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правом примусового стягнення житлового майна ОСОБА_1, яке вважається предметом застави у випадку наявності відповідних правових підстав.

Таким чином судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мало правових підстав у період дії мораторію здійснити примусове стягнення предмету іпотеки, що було власністю ОСОБА_1 (відповідачем порушено Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»).

Суд доходить висновку, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час укладення договору купівлі - продажу квартири порушено статті 10, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі -Закон України «Про оцінку майна») оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Частина перша статті 11 Закону України «Про оцінку майна» передбачає, що договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім.

Згідно частини 2 цієї ж статті замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

У пункті 3.3 оспорюваного договору купівлі - продажу квартири від 11 серпня 2016 року серія та номер:2963 зазначається: «3.3. Ринкова вартість квартири, яка відчужується, складає:454 615 (чотириста п'ятдесят чотири тисячі шістсот п'ятнадцять) гривень 00 коп., згідно звіту про оцінку майна №217, зробленого ФОП ОСОБА_6 03.03.о.2016р.».

Судом встановлено, що ОСОБА_1, як власник квартири за адресою: АДРЕСА_10 (особа, якій нерухоме майно належало і перебувало у володінні на законних підставах під час проведення оцінки нерухомого майна) не укладав із ФОП ОСОБА_6 договір на проведення оцінки майна та не забезпечував даному суб'єкту оціночної діяльності доступ до нерухомого майна, яке оцінено, а також не надавав доручень будь - яким особам укладати договір на проведення оцінки майна.

Суд доходить висновку, що ФОП ОСОБА_6 безпідставно та незаконно проведено оцінку нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_10) та передано її ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в оспорюваному договорі купівлі - продажу квартири від 11 серпня 2016 року серія та номер:2963 визначено істотну умову договору (ціну договору) на основі незаконно проведеної оцінки нерухомого майна ФОП ОСОБА_6

Таким чином, судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконно проведено і необґрунтовано встановлено оцінку майна (відповідачем порушено статті 10, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Суд доходить висновку, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час укладення договору купівлі - продажу квартири порушено статтю 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статті 11, 14, 21, 24 Закону України «Про захист персональних даних».

Згідно статті 10 (Доступ до інформації про особу) Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом. Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно лише на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом, використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом, вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» підставою для обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних.

Стаття 14 Закону України «Про захист персональних даних» гласить, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних.

Згідно статті 21 Закону України «Про захист персональних даних» про передачу персональних даних третій особі володілець персональних даних протягом десяти робочих днів повідомляє суб'єкта персональних даних, якщо цього вимагають умови його згоди або інше не передбачено законом.

Володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов'язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних (стаття 24 Закону).

У пункті 2.3 оспорюваного договору купівлі - продажу квартири від 11 серпня 2016 року серія та номер:2963 зазначається: «2.3. Відповідно до Довідки про склад сім'ї №1043 від 08.08.2016р. виданої КП «Бар-благоустрій» за адресою: АДРЕСА_11, зареєстрований ОСОБА_1 (1985 р.н.). Малолітніх та неповнолітніх дітей не зареєстровано».

У судовому засіданні судом було встановлено, що ОСОБА_1, не надав згоду КП Барської міської ради «БАР-БЛАГОУСТРІЙ на обробку його персональних даних та доступу до них ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» чи будь - яким іншим третім особам.

ОСОБА_1 не було повідомлено КП Барської міської ради «БАР-БЛАГОУСТРІЙ» про збір, обробку та передачу його персональних даних.

Таким чином, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпідставно та незаконно заволоділо персональними даними ОСОБА_1 (відповідачем порушено статтю 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статті 11, 14, 21, 24 Закону України «Про захист персональних даних).

Стаття 203 ЦК передбачає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мало відповідних повноважень на укладення оспорюваного правочину.

За наслідками розгляду судової справи суд доходить висновку, що укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» договір купівлі - продажу квартири, серія та номер:2963, виданий 11 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 суперечить законодавству України, а отже є недійсним.

Оскільки недійсність правочину не створює настання правових наслідків, всі інші похідні правочини, будь - які дії, що стосуються нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного правочину є також недійсними.

Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Вимога Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» поновити в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис № 2247 щодо заборони на відчуження предмету іпотеки, який вчинений 14.06.2007 за № 5134684 реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_8, підстава обтяження - іпотека , яка розташована у АДРЕСА_5, задоволенню не підлягає, оскільки суд відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Реституція з своєю природою, передбачає повернення речей у первісний стан. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому, вимога про поновлення в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційного запису щодо заборони на відчуження предмету іпотеки, не відноситься до реституції та не може бути заявлена в межах позову даної цивільної справи.

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на наведене, та керуючись статтями 3, 15, 88, 114, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 4, 10, 203, 215, 216, 236, 387, 640 Цивільного кодексу України, статтями 33, 38 Закону України «Про іпотеку», статтями 10, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», статтею 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статтями 11, 14, 21, 24 Закону України «Про захист персональних даних», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» Барський районний суд Вінницької області, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним з 11 серпня 2016 року укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» () договір купівлі - продажу квартири, серія та номер:2963, виданий 11 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Визнати незаконним виникнення 11 серпня 2016 року права власності у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» () на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 202).

Скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, які стосуються об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 202).

Визнати недійсним з 23 вересня 2016 року укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» () договір іпотеки, серія та номер: DNTFLOK06629/DI207, виданий 23 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, які стосуються об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 202).

Визнати незаконним виникнення 7 грудня 2016 року права власності у Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 202).

Скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, які стосуються об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 202).

Визнати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) власником об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 202).

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () повернути у володіння ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 202).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 4874,22 грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят чотири грн. 22 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: