Справа № 569/7509/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар Прокопчук Л.М.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа: Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі відповідач), третя особа: Перша Рівненська державна нотаріальна контора, в якому просить скасувати арешт, накладений на все майно, яке належить ОСОБА_2 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04 червня 2015 року.

Позовну заяву мотивує тим, що 04 червня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47743582 на підставі виконавчого листа №2-2328/2011 від 06 липня 2011 року і постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все її майно, так як вона являється солідарним боржником перед банком. 13 серпня 2015 року державним виконавцем Карпюк В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Як їй відомо 11 червня 2016 року борг був погашений на користь ТзОВ «Кей-Колект» в повному обсязі, адже квартиру в якій вона проживала з двома дітьми, було продано. Проте, арешт з її майна, накладений постановою державного виконавця від 04 червня 2015 року знято не було. На даний момент вона має частку в будинковолодінні у сільській місцевості, після смерті її батька, проте жодних дій вчинити не може, оскільки на її майно накладено арешт.

В судовому засідання представник відповідача просив закрити провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення відправлення. Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак жодних доказів поважності причин неявки в судове засідання представником подано не було.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення відправлення. 19 червня 2017 року від в.о. завідувача Першої рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2328/2011 виданого Рівненським міським судом Рівненської області 06 липня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредиту згідно договору про надання споживчого кредиту №0 від 12 жовтня 2007 року, договору поруки №148888 від 12 жовтня 2007 року та договору поруки №149153 від 12 жовтня 2007 року в розмірі 347636,18 грн. та судових витрат в сумі 1 820 грн., де боржником виступає ОСОБА_2, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 349 456,18 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 лише в межах суми боргу.

Таким чином, арешт на майно позивача був накладений державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання рішення, ухваленого у цивільній справі, в даному виконавчому провадженні позивач виступає боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) - заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» - державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 383 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження». Частини 3 та 4 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» і роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року за №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то заява боржника про скасування арешту повинна розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику(речове право на чуже майно). Пункт 5 зазначеної постанови наголошує, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У звязку із цим боржник не може предявляти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК.

Таким чином позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), який вважає, що при поверненні державним виконавцем виконавчого документа стягувачеві були порушені його права чи інтереси, зокрема, у зв'язку із не зняттям накладеного арешту, має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а не шляхом пред'явлення позову до органу державної виконавчої служби, оскільки у виконавчому провадженні він є боржником.

Отже, враховуючи, що для позивача як учасника виконавчого провадження законом встановлено інший порядок звернення до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, суд вважає на необхідне закрити провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа: Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.О. Першко