Справа № 344/3161/17
Провадження № 22-ц/779/1116/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря: Капущак С.В.,

з участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» -

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило до ОСОБА_3 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що у звязку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору №IFІ0RK06220983, укладеного між сторонами 28.10.2005 року на суму 5 000 грн зі сплатою 2% щомісячно на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення 28.10.2008 року, у останньої утворилась заборгованість по тілу кредиту, яка станом на 01.02.2017 року складає 4 498,50 грн. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку кредитні кошти повертати відмовляється та з метою захисту свого права, позивач просив стягнути 10 964,95 грн заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 01.02.2014 року по 01.02.2017 року, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає представник Банку, суд першої інстанції ототожнив поняття договору та платіжної картки, які відрізняються один від одного, не врахувавши при цьому, що закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 На думку представника апелянта, суд першої інстанції повинен був врахувати правовий висновок ВСУ, викладений у постанові від 19.11.2014 року у справі №6-160цс14, із змісту якого вбачається, що в даних правовідносинах підлягали стягненню суми, нараховані за останні три роки, тобто у межах строку позовної давності. Також представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не погоджується із висновком суду про застосування строків позовної давності, оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку. А тому, зазначає апелянт, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу. Крім того, вказує представник позивача, суд залишив поза увагою умови щодо продовження дії договору, за якими зобовязання, які не виконані у межах річного строку дії договору, при продовженні останнього продовжують існувати. Посилаючись на незаконність рішення суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з позивача судові витрати.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2 апеляційну скаргу з вищезазначених мотивів підтримала, зазначивши, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування строків позовної давності. Крім того, представник уточнив, що в дійсності цей кредит не являється картковим, його було надано на побутові потреби позичальника.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності. З цим висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів на підставі такого.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 28.10.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №IFІ0RK06220983 на суму 5 000 грн зі сплатою 2% щомісячно на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення 28.10.2008 року (а.с.8-9). Згідно із умовами договору позичальник 3 "21" по "28" число кожного місяця повинен був вносити обумовлені кредитні платежі. Погашення кредитної заборгованості за названим договором повинно було здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник для погашення кредитної заборгованості повинен надавати Банку кошти в сумі 242,54 грн, який складається з заборгованості за кредитом, відсотками та комісією (а.с.8). Тобто, умовами даного кредитного договору передбачено повернення кредитних коштів щомісячними платежами. Також щомісяця позичальник повинен був сплачувати й відсотки за користування кредитними коштами.

Колегія суддів зауважує, що оскільки за умовами договору погашення кредиту і сплата відсотків повинно здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення зазначених платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Аналізуючи умови договору сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом першої інстанції встановлено і з наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач ОСОБА_3 останній платіж з погашення кредитної заборгованості за названим вище кредитним договором здійснила 24.05.2006 року (а.с.6).

Таким чином, оскільки останній платіж ОСОБА_3 було здійснено 24.05.2006 року, а позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» подана лише 06.03.2017 року та з врахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилання апелянта на ототожнення судом понять договору та платіжної карти, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що суду першої інстанції слід було застосувати до даних правовідносин правовий висновок ВСУ, викладений у постанові від 19.11.2014 року у справі №6-160цс14, оскільки у згаданому правовому висновку йдеться мова не про стягнення відсотків, нарахованих поза межами дії кредитного договору, а про право кредитора протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, їм дано правильну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313-315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_4