Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/521/17 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 49 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишення після розірвання шлюбу їй шлюбного прізвища «Джус», а малолітнього сина ОСОБА_3 на подальше проживання з нею. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини припинені з грудня 2016 року, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2017 року позов задоволено частково. Шлюб між сторонами розірвано, а позивачу залишено шлюбне прізвище «Джус». У визначенні, з ким із батьків після розірвання шлюбу залишиться на подальше проживання малолітній син ОСОБА_3 відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині усунення суду від вирішення питання, з ким із сторін після розірвання шлюбу буде проживати син, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу саме на цю частину судового рішення. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення змінити, залишивши малолітнього сина ОСОБА_3 на подальше проживання з нею. Зазначає, що суд у порушення положень ст.ст.160-161 СК України не визначив місце подальшого проживання малолітньої дитини та не врахував при цьому її (дитини) найвищі інтереси.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині невизначення судом першої інстанції місця проживання малолітньої дитини після розірвання шлюбу між її батьками, та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу та залишення позивачу шлюбного прізвища, оскільки воно наразі в цій частині не оскаржується.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який досяг віку пяти років (а.с.5).

Сторони визнають та зі змісту позовної заяви вбачається, що батьки дитини проживають окремо. Відповідно до довідки житлової організації від 25 квітня 2017 року №649 хлопчик проживає з матірю ОСОБА_1 (а.с.6).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що у позові вона фактично просила після розірвання шлюбу з відповідачем залишити сина на подальше проживання з нею.

Батько хлопчика ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтвердив свою згоду на те, щоб син після розірвання шлюбу залишився на подальше проживання з матірю, тобто позивачем. Поряд із цим пояснив, що в суді першої інстанції також не заперечував проти цього.

За таких обставин, на час розгляду справи в суді першої інстанції та її перегляду в оскарженій частині судом апеляційної інстанції між сторонами відсутній спір щодо місця проживання сина, оскільки обоє батьків дійшли згоди про те, що після розірвання шлюбу син залишається на подальше проживання з матірю, з якою він проживає наразі.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги ті обставини, що сторони проживають окремо, син проживає із позивачем та відповідач погоджується з тим, щоб після розірвання шлюбу хлопчик залишився на подальше проживання з матірю, тобто між батьками дитини відсутній спір із проводу місця проживання сина ОСОБА_3 після розірвання між ними шлюбу.

Участь у справі органу опіки та піклування і надання ним висновку щодо розвязання спору є обовязковими у разі наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини (ст.19 СК України).

У даній справі відсутній спір між батьками щодо місця проживання сина, а тому справу можливо розглянути без участі органу опіки та піклування і його висновку. Суд також не зясовує думку дитини з приводу того, з ким вона бажає залишитися проживати, враховуючи її малолітній вік та у звязку з цим нездатність у повній мірі усвідомлювати реальні події та щоб уникнути завдання дитині щонайменшої психологічної травми, оскільки саме по собі розірвання шлюбу між батьками вже є негативною інформацією для неї.

Поряд із цим, при вирішенні питання щодо місця проживання дитини, колегія суддів апеляційного суду одночасно враховує відсутність у матеріалах справи доказів неналежного ставлення позивача до виконання своїх батьківських обовязків та особисту прихильність дитини до матері, враховуючи її малолітній вік. Матеріали справи не містять доказів щодо протипоказань за станом здоровя дитини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що згода сторін щодо місця проживання їх сина після розірвання між ними шлюбу з позивачем, не порушує найвищих інтересів самої дитини, а також інтересів жодного зі сторін.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції не усунув некоректність викладення змісту позовних вимог та не уточнив, що мала на увазі позивач, звертаючись до суду з даним позовом. Натомість розриваючи шлюб між сторонами та посилаючись на положення ст.141 СК України, суд фактично усунувся від зясування питання з ким буде залишений на подальше проживання малолітній син після розірвання шлюбу між його батьками, хоча вирішення такого питання є завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст.309 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у вирішенні питання подальшого місця проживання сина ОСОБА_3 після розірвання між його батьками шлюбу, а не змінює його, як просить в апеляційній скарзі позивач, та ухвалює в цій частині нове рішення, яким малолітнього хлопчика залишає для подальшого проживання з матірю, тобто як того просять сторони. Решта рішення не переглядається апеляційним судом з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на подальше проживання з матірю ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: