АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 755/5387/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/8337/2017Головуючий у суді першої інстанції - Чех Н.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника боржника ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за поданням старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федоріної АнастасіїМихайлівни,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федоріна А.М. звернулася до суду з поданням, в якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4, до виконання ним зобов'язань покладених на нього виконавчим листом № 755/5387/16 виданим 27.07.2016 про стягнення на користь ОСОБА_5 120 007,22 грн.

В обґрунтування подання вказувала, що на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2016 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 120 007,22 грн. Рішення суду боржником не виконано і він не вчиняє жодних дій для погашення боргу. Жодні заходи, які вживалися державною виконавчою службою не дали результатів, а тому наявні підстави для обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с. 36, 37).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2017 подання задоволено - тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 (без вилучення паспорту) до виконання ним зобов'язання покладеного судовим рішенням - Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2016 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 118 819,03 грн. та судового збору в сумі 1 188,19 грн. (а.с. 62, 63).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання. Вважає, що при винесенні ухвали судом було порушено норми матеріального права, а також судом неповно з'ясовані обставини, що мають істотне значення для справи. Крім цього, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а заявник не довів обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскільки йому не було відомо про ухвалене судом рішення про стягнення з нього боргу, а відтак він не міг ухилятись від його виконання.

В судовому засіданні представник боржника підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Старший державний виконавець Дніпровського РВ ДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федоріна А.М. направили письмові заперечення в яких просила розглянути справу за її відсутності. Колегія суддів, у відповідності до ст. 305 ЦПК України, визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з наявності у боржника ОСОБА_4 невиконаного зобов'язання перед ОСОБА_5, згідно судового рішення, що є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, з огляду на наступне.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» закріплено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене у частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних (а.с. 2-4).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2016 позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 118 819,03 грн. інфляційних втрат і трьох відсотків річних та 1 188,19 грн. судового збору (а.с. 29, 30).

З матеріалів справи та зі змісту вказаного рішення вбачається, що справа була розглянута у відсутності ОСОБА_4 Більш того, матеріали справи не містять даних про вручення ОСОБА_4 судових повісток про виклик до суду та копії заочного рішення суду.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець вказував, що боржник ухиляється від виконання рішення суду і вжиті заходи не дали результату, проте жодних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду не надано.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням», вжите у п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Встановлення наявності зобов'язання у боржника, в даному випадку грошового, та факту свідомого ухилення останнього від його виконання, дозволило суду першої інстанції, при вирішенні подання керуватись положенням п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», згідно якого право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням державний виконавець надав суду копію виконавчого листа, копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копії актів державного виконавця та копію виклику боржника. Будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття виконавчого провадження та ухилення його від виконання зобов'язань, державним виконавцем не надано, а відтак останнім не доведено ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Так, державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом. Крім того, відсутні відомості про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання.

Таким чином, у суду першої інстанції, за наявних у справі доказів, були відсутні підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а відтак й були відсутні законні підстави для задоволення подання і тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а саме, скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року про тимчасове обмеження ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федоріної АнастасіїМихайлівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4, до виконання ним зобов'язань покладених на нього виконавчим листом № 755/5387/16 виданим 27.07.2016 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва