Справа №583/99/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Мовчан Н. В.
Номер провадження 22-ц/788/1006/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись із позовом військова частина НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) просила суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь в/ч НОМЕР_1 майнову школу в розмірі 111261 грн. 58 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що під час проведення планової ревізії фінансової та господарської діяльності інженерної, електротехнічної та бронетанкової служб в/ч НОМЕР_1 за період з 01 вересня 2009 року по 16 вересня 2011 року виявлено факт відсутності інженерної машини розгородження заводський номер № НОМЕР_2 (далі - ІМР № СО1ПМ0336), яка згідно наряду від 10 липня 1995 року №118/250-Р передана в капітальний ремонт до в/ч НОМЕР_3 м. Львів.

Згідно розпорядження №234/1706 від 03 жовтня 2011 року фахівцями територіального західного КРУ КРД Міністерства оборони України в період з 05 жовтня 2011 року по 07 жовтня 2011 року проведена зустрічна звірка з окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Львівський бронетанковий ремонтний завод», за результатами якої встановлено, що згідно даних бухгалтерського обліку ДП «Львівський БТРЗ», ІМР-1, в тому числі ІМР-1 №СО1ПМ0336 за матеріально-відповідальними особами та підрозділами заводу не рахувалася та на території ДП «Львівський БТРЗ» не виявлена.

Вказує, що згідно наряду від 10 липня 1995 року №118/250-Р в/ч НОМЕР_1 передано до військової частини НОМЕР_3 м. Львів в капітальний ремонт ІМР №СО1ПМ0336. В примітках зазначеного наряду відображено, що виріб IMP необхідно відвантажити на станцію Шпічкіно, Донецької області.

Відповідно до листа управління інженерного озброєння-заступника начальника інженерних військ Збройних Сил України від 11 квітня 2002 року №118/4/128, IMP № НОМЕР_2 перебуває у в/ч НОМЕР_3 м. Львів. В подальшому директор ДП «Львівський БТРЗ» Лабзін М.І. листом від 17 лютого 2005 року №324 повідомив командира в/ч НОМЕР_1 , що IMP №СО1ПМ0336 згідно наряду від 10 липня 1995 року №118/250-Р відвантажена в м. Краматорськ, Донецької області та на території ДП «Львівський БТРЗ» не перебувала.

На підставі рапорту заступника командира в/ч НОМЕР_1 з озброєння - начальника технічної частини підполковник ОСОБА_5 вх. №1474 від 21 грудня 2007 року проведено службове розслідування по факту відсутності підтверджуючих документів про місце знаходження виробу IMP №СО1ПМ0336, за результатами якого підтверджено відсутність офіційних відомостей про фактичне місце знаходження виробу IMP №СО1ПМ0336.

Постановою помічника військового прокурора Сумського гарнізону Корнієнко О.О. від 23 листопада 2011 року відмовлено у порушення кримінальної справи по факту викрадення військового майна, зловживання владою або службовим становищем посадовими особами військової частини НОМЕР_1 згідно ст.6 п.2 КПК України, тобто відсутністю в діяннях складу злочину.

Зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з квітня 1990 року по березень 2002 року на посаді командира військової частини. ОСОБА_2 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з жовтня 1991 року по травень 2002 року на посаді заступника командира військової частини та на час перебування ОСОБА_1 у черговій відпустці з 23 червня 1995 року по 25 липня 1995 року виконував обов`язки командира частини. ОСОБА_3 проходив службу у в/ч НОМЕР_1 з березня 1993 року по червень 2002 року на посаді командира в/ч НОМЕР_1 з озброєння начальника технічної частини. ОСОБА_4 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з листопада 1992 року по березень 1999 року на посаді помічника начальника технічної частини в/ч НОМЕР_1 , виконував обов`язки начальника інженерної служби та безпосередньо займався відправкою військової техніки в ремонт.

Вказує, що відповідачами не дотримані вимоги наказу Міністерства оборони СРСР №260 від 18 жовтня 1979 року «Про введення в дію посібника по обліку озброєння, техніки, майна і інших матеріальних цінностей в Збройних Силах СССР», який діяв в період виникнення спірних правовідносин, Тимчасового статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07 жовтня 1993 року, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом МОУ №300 від 16 липня 1997 року, а саме: не забезпечено належних заходів щодо оформлення прийому-передачі ІМР №СО1ПМ0336 ; не здійснено супроводу для належної передачі техніки в ремонт, про що свідчить відсутність підпису здавальника в/ч НОМЕР_1 та приймальника ремонтного заводу в наряді форма №5 та акті форма 12.

Вказані дії призвели до того, що на теперішній час місцезнаходження ІМР №СО1ПМ0336 не відоме. Зазначені обставини свідчать про недбале виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , крім того, відповідачами не вживалися заходи щодо встановлення місця знаходження ІМР № СО1ПМ0336, контролю терміну закінчення ремонту та повернення ІМР № СО1ПМ0336 до військової частини, в результаті чого державі було завдано матеріальних збитків на загальну суму 111261 грн. 58 коп.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року в задоволенні позову в/ч НОМЕР_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи скарги мотивує тим, що у зв`язку з недбалим виконанням службових обов`язків відповідачами державі була завдана майнова шкода на суму 111261 грн. 58 коп., оскільки посадові особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не вживали заходи щодо належної передачі техніки в ремонт, контроль за її збереженням. Крім того, колишніми посадовими особами не вживались заходи щодо встановлення місця знаходження техніки, терміну закінчення ремонту та повернення ІМР-1 (заводський номер № НОМЕР_4 ) до військової частини.

В судовому засіданні представник військової частини підтримав доводи апеляційної скарги і просив задовольнити.

ОСОБА_6 , вважає рішення законним і просив скаргу відхилити. Останній пояснив, що він звільнися із ЗСУ у березні 2002 року і перед його звільненням восени 2001 року відбулась перевірка органом КРУ КРД Міністерства оборони України, яким не було встановлено втрату транспортного засобу, бо всі документи на цей транспортний засіб під час зарахування в ремонтному фонді існували.

Інші відповідачі у справі до суду не з`явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в/ч НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності вини відповідачів у заподіянні майнової шкоди державі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з квітня 1990 року по березень 2002 року на посаді командира військової частини. ОСОБА_2 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з жовтня 1991 року по травень 2002 року на посаді заступника командира військової частини та на час перебування ОСОБА_1 у черговій відпустці з 23 червня 1995 року по 25 липня 1995 року виконував обов`язки командира частини. ОСОБА_3 проходив службу у в/ч НОМЕР_1 з березня 1993 року по червень 2002 року на посаді командира в/ч НОМЕР_1 з озброєння начальника технічної частини. ОСОБА_4 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з листопада 1992 року по березень 1999 року на посаді помічника начальника технічної частини в/ч НОМЕР_1 , виконував обов`язки начальника інженерної служби та безпосередньо займався відправкою військової техніки в ремонт.

Вказані обставини визнаються сторонами по справі, тому в порядку ст. 61 ЦПК України не потребують доказування.

З акту (форма 12) №43 технічного стану ІМР №СО1ПМ0336, затвердженого 13 червня 1995 року командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що зазначена машина відпрацювала міжремонтний строк служби, відноситься до 4 категорії і підлягає капітальному ремонту (а.с.79-80).

З наряду на ремонт №118/250-Р від 10 липня 1995 року (форма 5) вбачається, що виріб ІМР № СО1ПМ0336 необхідно відгрузити на станцію Шпічкіно Донецької області в липні 1995 року по транспорту №027/36182, код 491906, отримувач: Новокраматорський машинобудівельний завод. Поштова адреса: замовника - 290031, м. Львів-31, постачальника - 343901, м. Краматорськ. Відправник і отримувач ремонтного фонду в/ч НОМЕР_1 , станція Охтирка Південна залізниця. Документацію на виріб, акти технічного стану, наряд вкласти в машину. Здавальника ремонтного фонду направити в м. Краматорськ Донецької області., ремонт здійснити за рахунок МОУ ( а.с.15, 53).

Відповідно до листа управління інженерних військ ЗС України №118/4/128 від 11 квітня 2002 року, інженерна техніка, яка в період 1992-1998 була здана для проведення капітального ремонту із-за відсутності коштів на даний час знаходиться у ремонтному фонді, зокрема і інженерна машина розгородження IMP, заводський номер №СО1ПМО336 - в/ч НОМЕР_3 м. Львів (а.с.16).

З листа ДП «Львівський БТРЗ» №324 від 17 лютого 2004 року вбачається, що в період з 1995 року інженерна машина IMP № НОМЕР_5 на ДП «Львівський БТРЗ» не поступала, згідно наряду №118/250-Р від 10 липня 1995 року машина відвантажена в м. Краматорськ, Донецької області (а.с.24).

Згідно листа ЗАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» № 450/146 від 04 квітня 2005 року завод IMP № СО1ПМО336 не отримував, контрактів на її ремонт не оформляв та інформації щодо знаходження машини не має (а.с.17).

На підставі рапорту заступника командира в/ч НОМЕР_1 з озброєння - начальника технічної частини підполковника ОСОБА_5 вх. №1474 від 21 грудня 2007 року проведено службове розслідування по факту відсутності підтверджуючих документів про місце знаходження виробу IMP №СО1ПМ0336 та командиром в/ч НОМЕР_1 виданий наказ від 21 грудня 2007 року №535 «Про відсутність відомостей про місцезнаходження інженерної техніки та вжиття заходів для його встановлення» (а.с.18-22).

З листа ДП «Львівський БТРЗ» №71 від 16 січня 2008 року вбачається, що по наряду №118/250-Р від 10 липня 1995 року на підприємство машина розгородження IMP-1, зав. №СО1ПМ0336 не прибувала, а наряд на адресу заводу направлений поштою (а.с.23).

21 жовтня 2011 року за результатами проведення Територіальним Північно-Східним КРУ Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України планової ревізії фінансової та господарської діяльності інженерної, електротехнічної та бронетанкової служб в/ч НОМЕР_1 , проведеної за період з 01 вересня 2009 року по 16 вересня 2011 року, та проведеної Територіальним Західним КРУ КРД Міністерства оборони України в період з 05 жовтня 2011 року по 07 жовтня 2011 року зустрічної звірки з окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Львівський бронетанковий ремонтний завод», встановлено факт відсутності інженерної машини розгородження заводський номер № НОМЕР_2 , яка згідно наряду від 10 липня 1995 року №118/250-Р передана в капітальний ремонт до в/ч НОМЕР_3 м. Львів, на ДП «Львівський БТРЗ» за вказаним нарядом не надходила та станом на 05 жовтня 2011 року на підприємстві не перебуває, що підтверджується копією акту №234/1/31/154 від 21 жовтня 2011 року та акту №234/5/232 від 07 жовтня 2011 року (а.с.8-14, 65-67).

Постановою помічника військового прокурора Сумського гарнізону Корнієнко О.О. від 23 листопада 2011 року відмовлено у порушення кримінальної справи по факту викрадення військового майна, зловживання владою або службовим становищем посадовими особами військової частини НОМЕР_1 згідно ст.6 п.2 КПК України, тобто відсутністю в діяннях складу злочину (а.с.27-28).

Відповідно до відомості - розрахунку від 02 лютого 2016 року вартість інженерної машини розгородження ІМР №СО1ПМО336, 1975 року випуску, становить 111261 грн. 58 коп. (а.с.29).

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 84 від 03 лютого 2016 року «Про внесення змін та доповнень до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 травня 2014 року №182 «Про результати службового розслідування», на старшого інженера технічної частини майора ОСОБА_7 покладено обов`язок вчинити дії щодо списання нестачі військового майна по номенклатурі інженерної служби (інженерної машини розгородження IMP, заводський номер С01ПМ0336), відповідно до Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12 січня 2015 року №17 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 118/26563 від 31 січня 2015 року) на загальну суму 111261 грн. 58 коп. (а.с.31-33).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зі змісту зазначених положень закону вбачається, що цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п.п. 3, 4, 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

З книги обліку ремонту машин інженерного озброєння військової частини НОМЕР_1 вбачається, що 12 липня 1995 року зроблений запис про направлення в ремонт за нарядом № 118/250-Р машини розгородження №СО1ПМ0336 (а.с.75-77).

З відомості засобів інженерного озброєння, що знаходяться в ремонті вбачається, що 10 липня 1995 року ІМР зав.№СО1ПМ0336, №шасі НОМЕР_6 10.07.1995, згідно наряду №118/250-Р від 10 липня 1995 року, відправлено до Новокраматорського машинобудівного заводу, ЖД.ТР № 027/36182 (а.с.78).

З листа Сумської дирекції залізничних перевезень Південної залізниці №345 від 10 жовтня 2011 року вбачається, що книги приймання вантажів до перевезення зберігаються 1 рік, тому надати інформацію за 1995 рік не має можливості; залізнична накладна разом з дорожньою відомістю супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу, а квитанція про приймання вантажу до перевезення видається відправнику (а.с.81).

Опитані в судому засіданні свідки ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 підтвердили, що машина ІМР була завантажена на платформу і передана начальнику станції.

Позивачем, у порушення положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами, під час проходження військової служби, допущено недбальство чи протиправну поведінку та наявність їх вини у заподіянні шкоди, оскільки за повідомленням начальника управління інженерного озброєння МОУ наданої у квітні 2002 році та складеної відомості про наявність інженерної техніки військового запасу станом на 26.04.2002р., було засвідчено факт наявності машини ІМР-1 КР в той період коли ОСОБА_4 вже був звільнений із служби, а служба в рядах ЗСУ ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вже завершувалась.

З наведених обставин посилання в апеляційній скарзі на те, що діями відповідачів державі завдано майнову шкоду, оскільки ними невжиті заходи щодо належної передачі машини ІМР № СО1ПМ0336 в ремонт не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, а також показаннями свідків.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: