УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про зобов'язання включити осіб у список квартирного обліку за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, та її представника ОСОБА_8 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, звернулась до суду з указаним позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про зобов'язання включити осіб у список квартирного обліку.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона разом із своїм неповнолітнім сином - ОСОБА_4, проживає у АДРЕСА_3. Указана квартира належить на праві приватної власності у рівних частках (по 1/3) її батькам - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також її сестрі - ОСОБА_7 Квартира складається з трьох житлових кімнат, в яких крім неї та її неповнолітнього сина проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Житлова площа вищевказаної квартири складає 42,5 кв.м (три кімнати площею: 10,8 кв.м, 14,6 кв.м, 17,1 кв.м). 29 жовтня 2015 року вона звернулась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району із заявою для прийняття її та неповнолітнього сина - ОСОБА_4, на квартирний облік як осіб, які потребують поліпшення житлових умов, для позачергового надання житлового приміщення. Листом відповідача від 17 листопада 2015 року їй було відмовлено. Вважає дії районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району незаконними, оскільки ОСОБА_7 має право на користування однією з кімнат у вказаній квартирі, таким чином для розрахунку забезпеченості житловою площею необхідно брати до уваги площу не 42,5 кв.м, а 31,7 кв.м. враховуючи проживання чотирьох осіб у квартирі, кожному припадає по 7,9 кв.м, що менше ніж норма забезпеченості житлом по м. Запоріжжю. Крім того, відповідно до положень Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, їй та ОСОБА_4 мають бути надані різні кімнати. На підставі зазначеного просила зобов'язати відповідача включити її та ОСОБА_4 до списку квартирного обліку для отримання житла з 29 жовтня 2015 року та стягнути судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування відмови в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, та її представник просять скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із безпідставності позовних вимог.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду в частині підстави для відмови в позові, виходив із того, що позовні вимоги позивача про постановлення її та неповнолітнього сина на квартирний облік як осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не є належним способом судового захисту, оскільки не відповідають положенням ст. ст. 3, 4 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, так як зазначене належить до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить по 1/3 частці: батькам ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також рідній сестрі ОСОБА_3 - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11 січня 2007 року, видане Комунарською районною державною адміністрацією Запорізької міської ради.

Згідно з технічним паспортом на вказану квартиру, приміщення має житлову площу розміром 42,5 кв.м. та складається з трьох жилих кімнат, площею: 10,8 кв.м, 14,6 кв.м та 17,1 кв.м.

Відповідно до даних довідки від 28 жовтня 2015 року, виданою Центром обслуговування абонентів КП «Основаніє», за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані та мешкають 4 особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4

29 жовтня 2015 року ОСОБА_3, яка діяла особисто та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району із заявою про прийняття її та сина на квартирний облік як осіб, які потребують поліпшення житлових умов, для позачергового надання житлового приміщення.

17 листопада 2015 року відповідач листом відмовив у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З позовної заяви вбачається, що вимоги позивача фактично зводяться до покладення на відповідача зобов'язання вчинити дії, зокрема поставити її на квартирний облік як особу, які потребують поліпшення житлових умов. Такий спосіб захисту, який обрала позивач, підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, судом не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, та її представника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду алеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
О.В. Попович