АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Каліушко Ф.Я.
№ 22-ц/796/4505/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

при секретарі: Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року по справі за позовом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати, пов'язані з його утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 08.08.2009 року по 20.06.2013 року у розмірі 60884,34 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2016 року позовні вимоги Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України витрати пов'язані з утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 08.08.2009 року по 20.06.2013 року у розмірі 60884,34 грн. та судовий збір в розмірі 1450 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2017 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.74 ЦПК України не направив йому судову повістку про виклик в судове засідання. Зазначав, що він мав намір на підтвердження своїх заперечень проти позову заявити клопотання про допит свідків, проте суд першої інстанції розглядаючи заяву про перегляд заочного рішення фактично прийшов до висновку, що свідки - це не доказ, тому зазначив у своїй ухвалі, що докази відповідачем до заяви не були подані. Вказував, що відповідно до п.4 ч.2. ст.229 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено лише посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення позбавив відповідача права на подання доказів.

Посилався на те, що суд безпідставно стягнув з нього витрати за навчання, адже ч.3 ст.53 Конституції України передбачено, що держава забезпечує доступність і безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах.

Вказував, що обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Також положеннями Закону України «Про вищу світу» не передбачено вимог про обов'язковість трирічного відпрацювання та відшкодування у встановленому порядку до державного бюджету вартості навчання.

Зазначав, що відповідно до довідки-розрахунку витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі Держспецзв'язку - Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 03.08.2015 року №226 фактичні витрати, пов'язані з грошовим, продовольчим, речовим та медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв за період з 08.08.2009 року по 20.06.2013 року становлять 60884,34 грн., проте дані обставши не підтверджені належними доказами.

Посилався на те, що у зазначеній довідці жодним чином не враховувано, що ОСОБА_1 ночував та харчувався не в навчальному закладі, про що писались відповідні рапорти, які погоджувались керівництвом, а тому сума витрат за його навчання, яку просить стягнути позивач є явно завищеною.

В судовому засідання апеляційного суду відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з підстав наведених в ній.

Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи у період з 08.08.2009 року по 20.06.2013 року ОСОБА_1 навчався в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

08.08.2009 року між ОСОБА_1 та Інститутом спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» було укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і навчального складу відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов'язався сумлінно виконувати вимоги дисциплінарного статуту Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, нормативно-правових актів Адміністрації Держспецзв'язку, інших актів законодавства, службові обов'язки, накази (розпорядження) начальників.

Згідно з п.2 контракту служба Держспецзв'язку зобов'язалася забезпечити ОСОБА_1 грошове, речове та інше забезпечення відповідно до норм і порядку, встановлених законодавством України та нормативно-правовими актами Адміністрації Держспецзв'язку; здійснення згідно із законодавством одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати у разі:

загибелі (смерті) під час виконання службових обов'язків та збереження права на одержання житлового приміщення за його сім'єю;

поранення (контузії, травми або каліцтва) заподіяного під час виконання службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, пов'язаних з виконанням службових обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності.

Відповідно до п.3 контракту ОСОБА_1 зобов'язався проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

ОСОБА_1 зобов'язався у разі звільнення зі служби під час навчання відшкодувати витрати Держспецзв'язку, пов'язані з його утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» згідно з вимогами ч.3 ст.12 Закону України «Про державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України».

Пунктом 5 контракту передбачено, що контракт укладено на строк з 08.09.2009 року до 31.07.2012 року.

02.04.2012 року між ОСОБА_1 та Інститутом спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» було укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і навчального складу.

Відповідач відповідно до умов вказаного контракту зобов'язався проходити службу в Держспецзв'язку протягом п'яти років після закінчення навчання в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Пунктом 3.2 контракту від 02.04.2012 року передбачено, що у разі звільнення зі служби під час навчання або протягом 5 років після закінчення навчання в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» ОСОБА_1 зобов'язався відшкодувати витрати Держспецзв'язку, пов'язані з його утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» згідно з вимогами ч.3 ст.12 Закону України «Про державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України».

Контракт укладено на строк навчання з 02.06.2012 року до 30.06.2013 року (п.5 контракту).

18.04.2013 року між ОСОБА_1 та Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України було укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і навчального складу.

Пунктом 3.1 вказаного контракту визначено, що ОСОБА_1 зобов'язався продовжити та проходити службу в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України протягом п'яти років після закінчення Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Згідно з п.3.2 контракту від 18.04.2013 року ОСОБА_1 зобов'язався у випадку звільнення із служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України протягом п'яти років після закінчення Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», з підстав, визначених п.п.6, 8 та 9 ч.2 ст.12 Закону України «Про державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в інституті, у строк, що не перевищує один рік з дня його виключення із списків особового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (п.3 контракту).

Контракт укладено на строк п'ять років з 21.06.2013 року до 20.06.2018 року (п.5 контракту).

Як вбачається з витягу з наказу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 01.07.2015 року №57-ос «Про особовий склад» призначено старшого лейтенанта Держспецзв'язку ОСОБА_1 фахівцем сфери захисту інформації ІІ категорії за рахунок посади старшого фахівця сфери захисту інформації 1 відділу 4 Управління, звільнивши його з посади фахівця сфери захисту інформації ІІ категорії за рахунок посади старшого фахівця сфери захисту інформації цього ж відділу Державного центру захисту інформаційно-телекомунікаційних систем Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Наказом Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України Державного центру кіберзахисту та протидії кіберзагрозам від 28.09.2015 року № 100-ос «Про особовий склад» старшого лейтенанта Держспецзв'язку ОСОБА_1 було звільнено із служби за підпунктом 6 п.92 (у зв'язку із систематичним невиконання умов контракту особою рядового чи навчального складу) у запас Збройних Сил України, підстава: подання до звільнення зі служби старшого лейтенанта Держспецзв'язку ОСОБА_1

Остаточний грошовий розрахунок після закінчення навчання в Інституті з відповідачем було проведено по 20.06.2013 року включно.

Як вбачається з довідки-розрахунку №226 від 03.08.2015 року загальна сума визначених до відшкодування витрат пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 03.08.2009 року по 30.06.2013 року становить 60884,34 грн., які складаються з: грошового забезпечення - 12681,83 грн., продовольчого забезпечення - 42643,78 грн., речового забезпечення - 3795,99 грн., медичного забезпечення - 1762,74 грн. На зворотній сторінці вказаної довідки-розрахунку ОСОБА_1 написав заяву від 27.07.2015 року відповідно до якої останній взяв на себе зобов'язання протягом одного року з дня виключення зі списку особового складу Держспецзв'язку добровільно відшкодувати витрати, пов'язані з його утримання в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» в розмірі 60884,34 грн. (а.с.15 на звороті).

11.11.2015 року позивач направив ОСОБА_1 листа №25-17-3390 в якому просив перерахувати Державному закладу Інституту спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» витрати, пов'язані з його утримання в інституті в розмірі 60884,34 грн.

Проте, вказані вимоги відповідач в добровільному порядку не виконав.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.9 ст.11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України»курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Частиною 9 статті 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України»визначено, що витрати відшкодовуються Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади.

Пункт 1 Порядку та умов відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2009 року №1258 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі вищих військових навчальних закладах чи військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів:

курсантів, які звільняються із служби з підстав, визначених пунктами 6, 8 і 9 частини другої статті 12 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України»;

осіб начальницького складу, які звільняються із служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення навчальних закладів, в яких вони навчалися за державним замовленням і після закінчення яких були прийняті на службу осіб начальницького складу Держспецзв'язку.

Відповідно до п.п.2, 3 вказаного Порядку витрати відшкодовуються Адміністрації Держспецзв'язку, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади.

Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим і медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Згідно з п.7 вказаного Порядку у разі відмови курсанта або особи начальницького складу Держспецзв'язку добровільно відшкодувати витрати, таке стягнення здійснюється у судовому порядку.

Інститут спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» підпорядкований Адміністрації Держспецзв'язку, яка є центральним органом виконавчої влади у складі Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України витрат пов'язаних з утриманням ОСОБА_1 в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» за період з 08.08.2009 року по 20.06.2013 року в розмірі 60884,34 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з нього на користь позивача витрати за навчання колегія суддів відхиляє, оскільки витрати, які просив стягнути позивач не є витратами за навчання, а є витратами які пов'язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі (грошовим, продовольчим, речовим і медичним забезпеченням).

Доводи апелянта щодо неповного з'ясування обставин справи, а саме те, що невірно розраховано витрати пов'язані з утриманням ОСОБА_1 в навчальному закладі, так як у вказаній довідці не враховано те, що ОСОБА_1 не харчувався та не ночував у навчальному закладі про що писалися відповідні рапорти колегія суддів вважає безпідставними, оскільки приписами Закону України «Про державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», Закону України «Про дисциплінарний статут Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України», Положенням про проходження служби у Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1828 від 27.12.2006 року та постановою Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002 року Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (у редакціях чинних на час проходження ОСОБА_1 навчання) не визначалося обов'язком для Інституту знімати курсантів, які перебувають у звільнення з розташування Інститут з продовольчого, речового та інших видів забезпечення.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи, що позбавило його можливості подати свої докази та заперечення не є підставою для скасування або зміни рішення, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи та не вплинуло на суть ухваленого рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді