У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно заборгованість за кредитним договором №014/89-07/1080 від 19 червня 2008 року, укладеним між банком та відповідачем ОСОБА_7, в загальній сумі 104 969, 41 доларів США, в т.ч.: 98 920, 21 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 4 876, 91 доларів США - заборгованість за відсотками; 696, 51 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту, 475, 68 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом.

В обґрунтування позову банк посилається на те, що 18 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», у подальшому назву якого змінено на ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», і відповідачем ОСОБА_7 була укладена генеральна кредитна угода №014/52/1010 із змінами від 08 жовтня 2009 року, 19 червня 2009 року, 30 квітня 2010 року відповідно до п. 1.1 якої кредитор (банк) зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у порядку і на умовах, визначених кредитним договором, укладеним в рамках цієї угоди, і який є невід'ємною її частиною.

19 червня 2008 року на положеннях та умовах згаданої генеральної кредитної угоди №014/52/1010 укладено кредитний договір №014/89-07/1080 (із змінами від 08 жовтня 2009 року, 09 жовтня 2009 року та 30 квітня 2010 року) згідно з яким ОСОБА_7 надано кредит у сумі 160 000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 14,75 % річних з погашенням відповідно до графіку погашення (додаток №1 до кредитного договору) строком до 18 червня 2018 року.

08 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду №014/89-07/1080/2 згідно з якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредитного боргу.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору від 19 червня 2008 року позичальник зобов'язувався щомісячно проводити погашення кредиту та сплачувати відсотки нараховані банком на умовах передбачених цим договором.

Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, не дотримується графіку повернення кредиту та сплати відсотків за користування грошима, в результаті чого виникла заборгованість у згаданій вище сумі станом на 18 травня 2015 року.

Видача кредиту забезпечувалася договором поруки №014/52/1010-п від 18 вересня 2006 року, укладеним між банком та відповідачем ОСОБА_8, відповідно до якого поручитель на добровільних засадах зобов'язався відповідати перед кредитором по боргових зобов'язаннях ОСОБА_7, які виникають з умов генеральної кредитної угоди №014/52//1010 від 18 вересня 2006 року та всіх додаткових угод до неї (кредитних договорів) які укладені та/або можуть бути укладені до закінчення строку її дії. Згідно з умовами договору поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником у випадку неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій. Моментом виникнення зобов'язання поручителя вважається пред'явлення кредитором письмової вимоги про погашення суми боргу.

Відповідачам 15 квітня 2015 року надсилалася письмова вимога про дострокове виконання боргових зобов'язань та усунення порушень умов кредитного договору, однак на попередження відповідачі не відреагували і заборгованість не погашена.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору і порушенням ним графіку повернення кредиту, банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану вище заборгованість по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань відповідно до умов договору.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/89-07/1080 від 19 червня 2008 року станом на 18 травня 2015 року у сумі: 103797 доларів США 12 центів в т.ч.: 98 920,21 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 4 876,91 доларів США -заборгованість за нарахованими відсотками; та 24 231 грн 94 коп. в т.ч.: 14 390 грн 10 коп. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту та 9 841 грн 84 коп. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплачений судовий збір у сумі 3 654 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 18 вересня 2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_7 укладено генеральну кредитну угоду №014/52/1010, за якою банк зобов'язався надати ОСОБА_7 кредит в порядку і на умовах визначених кредитними договорами, укладеними в рамках цієї угоди, які є її невід'ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника на кожен день протягом дії цієї угоди з наданими в її рамках кредитами не повинен перевищувати 60 000 доларів США. Термін дії угоди до 17 вересня 2013 року. Розмір відсоткової ставки становить 13% річних, при оформлені кожного кредитного договору в рамках дії угоди, розмір відсоткової ставки може змінюватись в залежності від умов та тарифів, що діятимуть на момент видачі кожного кредиту (а.с. 6-7).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно п. 5.4 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту і відсотків за кредит сплачувати кредитору додатково до встановленої процентної ставки по кредиту, пеню у розмірі: 0,1% за кожний день прострочення від суми платежу по відсотках; 0,1% за кожний день прострочення від суми платежу основного боргу.

Видача кредиту забезпечувалася договором поруки №014/52/1010-п від 18 вересня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_8, відповідно до якого ОСОБА_8, як поручитель зобов'язалася нести солідарну відповідальність з ОСОБА_7 у випадку невиконання ним умов генеральної кредитної угоди №014/50/1010 від 18 вересня 2006 року, включаючи сплату кредиту, нарахованих відсотків, штрафних санкцій у розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором у повному обсязі цих зобов'язань (а.с.29-30).

19 червня 2008 року банк та ОСОБА_7 уклали договір про внесення змін до генеральної кредитної угоди №014/52/1010 від 18 вересня 2006 року, відповідно до якого погодили загальний розмір позичкової заборгованості позичальника на кожен день протягом дії цієї угоди в межах 210 000 доларів США і визначили термін дії даної угоди до 19 червня 2018 року (а.с.8).

19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №014/89-07/1080 (додаток №2 до генеральної кредитної угоди №014/52/1010 від 18 вересня 2006 року), відповідно до якого банк надає позичальнику кошти у розмірі 160 000 доларів США із сплатою 14,75 % річних, строком до 18 червня 2018 року та з погашенням відповідно до графіка погашення (додаток №1), що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі (а.с.11-14)

08 жовтня 2009 року банк та ОСОБА_7 уклали договір про внесення змін до генеральної кредитної угоди №014/52/1010 від 18 вересня 2006 року, якою внесли зміни до п. 2.5 ст. 2 генеральної кредитної угоди, а саме відповідно до п. 2.5 забезпеченням даної угоди є: квартира АДРЕСА_1; приміщення будівлі ресторану та земельна ділянка в АДРЕСА_2; фургон-С марки «Фіат Дукато» та порука ОСОБА_8 (а.с.9).

30 квітня 2010 року банк та ОСОБА_7 уклали додаткову угоду до генеральної кредитної угоди, якою внесли зміни до п. 2.3 ст. 2 генеральної кредитної угоди, збільшили загальний розмір усіх позик, що підлягають погашенню, на кожен день протягом дії цієї угоди до 215 217, 73 доларів США. Доповнили ст. 10 генеральної кредитної угоди, якою передбачили право банку в односторонньому порядку збільшити відсоткову ставку за користування кредитом при невиконанні позичальником зобов'язань по кредитному договору (а.с.10).

Сторони з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України неодноразово вносили зміни до укладеного кредитного договору №014/89-07/1080 від 19 червня 2008 року шляхом укладення додаткових угод.

08 жовтня 2008 року додатковою угодою №014/89-07/1080/2 до кредитного договору №014/89-07/1080 від 19 червня 2008 року, додаток №2 до генеральної кредитної угоди, було досягнуто згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту та викладено в новій редакції ст. 3, ст. 5, ст. 6 договору «Умови надання та забезпечення», «Позичальник зобов'язується» та «Кредитор має право». Також, даною додатковою угодою змінено графік погашення кредиту (а.с. 15-19).

09 жовтня 2009 року банк та ОСОБА_7 уклали додаткову угоду № 014/89-07/1080/3 до кредитного договору і генеральної кредитної угоди, якою банком відповідачу ОСОБА_7, як позичальнику, тимчасово на період з 30 вересня 2009 року до 28 лютого 2010 року були надані кредитні канікули та змінено графік погашення заборгованості по кредитному договору (а.с. 20-24).

30 квітня 2010 року додатковою угодою №014/89-07/1080/4 сторони домовилися про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту і тимчасово відповідачу ОСОБА_7 було надано кредитні канікули на період з 30 квітня 2010 року по 30 вересня 2010 року та змінено графік погашення заборгованості по кредитному договору (а.с. 25-28).

Відповідно до розрахунку, наданого банком, у зв'язку з неповерненням кредитної заборгованості за вказаним договором, станом на 18 травня 2015 року розмір заборгованості по кредиту становить 104 969, 41 доларів США (а.с. 32-38).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника та поручителя в солідарному порядку отриманих позичальником коштів, відсотків за користування кредитом та пені, за порушення виконання зобов'язання.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, відповідачі не погоджувалися із розрахунком кредитної заборгованості, наданої банком, у зв'язку з чим їх представником у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 2 ст. 10 ЦПК України).

Змагальність цивільного процесу включає в себе й право на проведення експертизи для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо (ч. 1 ст. 143 ЦПК України).

При цьому на суд за ч. 4 ст. 10, ст. 213 ЦПК України покладається обов'язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню усіх обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

У порушення наведених вимог процесуального закону, суди, відмовляючи у задоволення клопотання відповідачів, не навів мотивів на спростування доводів щодо призначення економічної експертизи для вирішення питання про дійсний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем.

Необґрунтована відмова у проведенні експертизи позбавляє відповідачів права на доказування обставин, якими вони заперечують позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до п. 1.2. договору поруки сторони встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов генеральної кредитної угоди № 014/52/1010 від 18 вересня 2006 року та усіх додаткових угод до неї (кредитних договорів) які укладені та/або можуть бути укладені до закінчення строку її дії, укладеної між кредитором та боржником, за умовами якого останній зобов'язується повернути до 17 вересня 2013 року кредитні кошти у розмірі 60 000 доларів США, сплатити проценти за їх користування, а також штрафі санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором в повному обсязі цих зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи, між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 014/89-07/1080 (додаток № 2 до генеральної кредитної угоди № 014/52/1010 від 18 вересня 2006 року), відповідно до якого позичальнику було надано кредит у розмірі 160 000 доларів США зі сплатою 14, 75 % річних із строком користування до 18 червня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення розміру кредиту за домовленістю банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули, встановивши, що порукою забезпечувалися зобов'язання за генеральною кредитною угодою № 014/52/1010 від 18 вересня 2006 року до якої вносилися зміни додатковими угодами, належним чином не з'ясували: чи відбулося збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання; чи відбувалася таке збільшення відповідальності за згоди поручителя; не перевірили умови договору поруки щодо можливості укладення між банком та позичальником додаткових угод до генеральної кредитної угоди (кредитних договорів) без згоди поручителя.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з чим відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова