ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що 01.02.2010 року померла його бабуся ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Фастівський район, с. Пилипівка, провулок Річний, 5 та на земельну ділянкуплощею 2,0999 га, що знаходиться на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку).За життя ОСОБА_2 заповіту не склала, тому право на спадкування за законом одержав ОСОБА_1 за правом представлення, оскільки на час відкриття спадщини не була живою його мати ОСОБА_3, яка померла 05 серпня 1997 року, а інші спадкоємці за законом відсутні.

Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку та житловий будинок, однаку видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено. Відмова мотивована тим, що позивачем не надано правовстановлюючих документів, щодо належності спадкодавцеві нерухомого майна. Позивачу надали розяснення про те, що у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку.

Крім того, в документах, що підтверджують родинні звязки у позивача зі спадкодавцем, наявні розбіжності, а саме в свідоцтві про народження матері позивача ОСОБА_4 в графі мати вказано «Хоменко Олена Демянівна» замість дійсного «Хоменко Уляна Дементіївна». Розбіжності у написанні імені, по батькові спадкодавці у свідоцтві про народження матері позивача позбавляють його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

На підставі зазначеного просив суд визнати за ОСОБА_1 право власностіна земельну ділянку площею 2,0999 га, розташованої на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0040 (належної спадкодавцеві згідно Державного актуна право власності на земельну ділянку серії ЯД №946962, від 08.10.2007 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:07:032:00664) та право власності на житловий будинок №5 по провулку Річному в с. Пилипівка Фастівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 01 лютого 2010 року.

Всудовезасіданняпредставник позивача не зявилась,про день та час розглядусправиповідомленавчасно та належним чином, до суду надалазаяву про розгляд справи за їївідсутності, позовпідтримує.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав клопотання, в якій зазначив, що не заперечує проти позову та просить розглядати справу без участі представника.

Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 01 лютого 2010 року померла ОСОБА_2,що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.02.2010 року Виконкомом Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, серія I-ОК № 177470 (а.с.12).

Після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Фастівський район, с. Пилипівка, провулок Річний, 5 та на земельну ділянку площею 2,0999 га, що знаходиться на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_2 заповіту не склала, тому право на спадкування за законом одержав ОСОБА_1 за правом представлення, оскільки на час відкриття спадщини не була живою його мати ОСОБА_3, яка померла 05 серпня 1997 року, що підтверджується записом про смерть №1857, виданим 05.08.1997 року, серія І-КЕ №054738 (а.с.13).Інші спадкоємці за законом відсутні.

Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку та житловий будинок. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на нерухоме майно за спадкодавцем.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постановівід 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщинувидається за письмовоюзаявоюспадкоємців, якіприйнялиспадщину в порядку, установленомуцивільнимзаконодавством. У разівідмовинотаріуса в оформленні права на спадщину особа можезвернутисядо суду за правилами позовногопровадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захистуцивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом Українивід 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Обєктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п. 3.3 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно».

Також у даному ОСОБА_5 зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальнійконторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Судом встановлено, що спадкодавець за життя набула у власність земельну ділянку за розпорядженням голови Фастівської РДА № 349 від 10.05.2007 року, тобто є власником земельної ділянки площею 2,0999 га, яка знаходиться на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі зазначено розпорядження був виготовлений на імя спадкодавця державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 946962, кадастровий номер - :01:003:0040, проте оригінал державного акту був втрачений і за життя спадкодавець не отримала дублікату державного акту (а.с. 15).

Згідно довідки № 182 Пилипівської сільської ради від 23.05.2017 року житловий будинок № 5 по провулку Річний в с. Пилипівка Фастівського району Київської області згідно записів погосподарських книг 2005-2010 років даний будинок рахувався за ОСОБА_6 до дня її смерті (а.с.17).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадщину після смерті бабусі прийняв позивач, оскільки постійно проживала разом з померлою в спадковому будинку на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також судом встановлено, що відповідно запису акта про народження №49 матері позивача ОСОБА_4 в графі мати вказано «Хоменко Олена Демянівна» замість дійсного «Хоменко Уляна Дементіївна» (а.с.10).

Факт родинних відносин між померлою ОСОБА_2 і матірю позивача підтверджується співпаданням зазначення їх родових прізвищ, які відображені в наданих суду документах.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому набув право спадкування на земельну ділянку та житловий будинок, але не має правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючого документа не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати заОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,0999 га, розташованої на території Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0040 (належної спадкодавцеві згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №946962, від 08.10.2007 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:07:032:00664) та право власності на житловий будинок № 5 по провулку Річному в с. Пилипівка Фастівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 01 лютого 2010 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова