КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/300/17
Провадження №2/319/230/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі головуючого: судді Ходька В.М., за участі секретаря судового засідання Сіляєвої Н.І., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Більмак цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
До Куйбишевського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_2 з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що у період з 06.05.1983 року по 02.01.1985 року проходив військову службу на території Афганістану де в зазначений період велись бойові дії. При виконанні інтернаціонального обов`язку отримав вогнепальне сліпе осколкове поранення з ушкодженням печінки, діафрагми, нижньої долі лівої легені, що підтверджується медичними документами, внаслідок чого він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Згідно виписок з актів огляду ЛТЕК (МСЕК) позивачу 28.02.1985 року була встановлена 2 група інвалідності, а 27.03.1986 року, 17.03.1987 року, 03.03.1988 року, 21.03.1989 року, 02.03.1990 року, 12.03.1991 року, 21.03.1996 року, 25.03.1997 року та 24.06.1997 року за результатами повторних оглядів ЛТЕК (МСЕК) її підтверджено і 03.07.2000 року встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, причиною якої є поранення, отримане при виконанні обов`язків військової служби. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває глибокі моральні переживання та страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування.

Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень та захворювання під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності, яка пов`язана з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником позивача подана заява про розгляд справи без їх участі, в якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу на території Афганістану в період з 06.05.1983 року по 02.01.1985 року, в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою об`єднаного військового комісаріату Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області від 01.02.2017 року № 7 та записом у військовому квитку НОМЕР_1 (а.с.10,11).

Згідно свідоцтва про хворобу № 3241 від 15.11.1984 року військово-лікарська комісія 442 ОВКГ ім. З.П. Соловйова по хірургічному проф.. ГВВК 6 встановила причинно-наслідковий зв`язок між отриманим ОСОБА_2 у вересні 1984 року пораненням та виконанням обов`язків військової служби (а.с. 12).

28.02.1985 року позивачу при первинному огляді була встановлена ІІ група інвалідності, а 27.03.1986 року, 17.03.1987 року, 03.03.1988 року, 21.03.1989 року, 02.03.1990 року, 12.03.1991 року за результатами повторних оглядів ЛТЕК (МСЕК) її підтверджено, 21.03.1996 року встановлена ІІІ група інвалідності, 25.03.1997 року її підтверджено, 24.06.1997 року знов встановлена ІІ група інвалідності і 03.07.2000 року встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, причиною якої є поранення, захворювання отримане при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується виписками із актів огляду ЛТЕК (МСЕК) до довідки серії ЗАП-Р-82 № 034347, серії ЗАП-Р-82 № 032734, серії ХАР-К-82 № 031298, серії ЧНЦ-К-82 № 018980, серії ВТЄ-25 № 076038, серії ВТЄ-25 № 084694, серії ВТЄ-25 № 076227, серії ВТЄ-26 № 031111, серії ВТЄ-26 № 031652, серії МСЕ № 115417, серії МСЕ № 103653 відповідно (а.с.13-23).

Позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ "Запорізький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ" ЗОР, КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" ЗОР, Куйбишевська ЦРЛ, що підтверджується виписками з історії хвороби.(а.с.24-33).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні, чи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача за ч.2 ст. 1167 ЦК України. Сам факт отримання ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства оборони України та не є підставою для відповідальності за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

При цьому Міністерство оборони України довело в запереченні на позов відсутність своєї вини.

Крім того, відповідно до положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено для учасників бойових дій, в тому числі, які брали участь у бойових діях на території інших держав, створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.М.Ходько