Справа № 629/2102/17
Номер провадження 2/629/1116/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Привокзальна, б. 2, кв. 15 на підставі договору дарування квартири від 02 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5. Крім позивача в вищевказаній квартирі зареєстровані треті особи та відповідач, який фактично в ній не мешкає з 2007 року, комунальні послуги не сплачує, на неодноразові звернення щодо зняття з реєстрації не реагує, а тому чинить перешкоди в користуванні власністю. В звязку з чим просить усунути перешкоди у здійсненні її права користування спірною квартирою, позбавив відповідача права користування житловим приміщенням, шляхом зняття його з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою.

Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду телефонограму в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Треті особи в судове засідання не зявилися, але надали суду телефонограму в якій просили розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач ОСОБА_1 згідно договору дарування від 02.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Привокзальна (колишня вул. ОСОБА_6), б. 2, кв. 15.

В даній квартирі зареєстровані позивач, треті особи та відповідач по даній справі.

З 2007 року відповідач в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час.

Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав.

Відповідач в квартиру не зявляється. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконує позивач та треті особи по справі.

Позивач, як власник квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладала, ніяких обовязків перед ним не має.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені.

Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача, тощо.

Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує.

Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї, а також членами сім»ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону ( особистий сервітут, частина перша ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені Главою 32 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом.

Факт не проживання відповідача по справі в квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року вбачається з акту, складеного сусідами від 16.06.2017 року з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час в вищевказаній квартирі, а саме з 2007 року не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе витрати, повязані з утриманням квартири.

Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в квартирі більш ніж один рік, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 167 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, яка розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Привокзальна (колишня вул. ОСОБА_6), б. 2, кв. 15.

Скасувати реєстрацію ОСОБА_2 за житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Привокзальна (колишня вул. ОСОБА_6), б. 2, кв. 15.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Смірнова