Справа № 242/1750/17
Провадження № 2/242/903/17
23 червня 2017 року м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області в складі:
- головуючого - судді Коліщук З.М.,
- за участю секретаря Яцканич А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч.2 ст.197 ЦПК цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач, Публічного акціонерного товариства « Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ОСОБА_1 (далі по тексту ПАТ «КБ «УФС») пред`явив до ОСОБА_2 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 02.04.2013 року між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_2 укладено договір № 025/0001Кс про надання кредиту, на підставі якого ОСОБА_2М отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 25% річних, щомісячною комісійною винагородою у розмірі 1% від первісної суми кредиту, датою остаточного повернення кредитних коштів є 01.04.2015 року. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого, утворилася заборгованість, яка станом на 15.03.2017 року складає 20 091, 78 грн., з яких: 3 743, 15 заборгованість за кредитом; 2497,21 грн. заборгованість за процентами; 3200,00 грн. заборгованість по комісії; 3464,36 грн. заборгованість за пенею за прострочення сплати кредиту; 1221,87 грн. заборгованість за пенею за прострочення сплати процентів; 1558,79 грн. заборгованість за пенею за прострочення сплати комісії; 473,14 заборгованість 3% річних; 3933,26 грн. інфляційні збитки по кредиту, процентам, комісії. Просив стягнути з ОСОБА_2 зазначену суму заборгованості та судовий збір.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення.
Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.
Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14 Про призначення територіальної підсудності справ, справи, які підсудні Ворошиловському районному суду м. Донецька, розглядаються Селидівським міським судом Донецької області.
Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 02.04.2013 року між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_2 укладено договір № 025/0001Кс про надання кредиту, на підставі якого ОСОБА_2М отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 25% річних, щомісячною комісійною винагородою у розмірі 1% від первісної суми кредиту, датою остаточного повернення кредитних коштів є 01.04.2015 року. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого, утворилася заборгованість, яка станом на 15.03.2017 року складає 20 091, 78 грн., з яких: 3 743, 15 заборгованість за кредитом; 2497,21 грн. заборгованість за процентами; 3200,00 грн. заборгованість по комісії; 3464,36 грн. заборгованість за пенею за прострочення сплати кредиту; 1221,87 грн. заборгованість за пенею за прострочення сплати процентів; 1558,79 грн. заборгованість за пенею за прострочення сплати комісії; 473,14 заборгованість 3% річних; 3933,26 грн. інфляційні збитки по кредиту, процентам, комісії.
Згідно матеріалів справи постановою правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року № 717 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «УФС»(арк. справи 26).
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 листопада 2014 року № 119 розпочато з 13 листопада 2014 року процедуру ліквідації ПАТ «КБ «УФС» (арк. справи 27), рішенням від 05 листопада 2015 року № 201 строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» продовжено на два роки по 12 листопада 2017 року (арк. справи 29).

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 6 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст.58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язань, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже за загальним правилом договірне зобов`язання повинно виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладенні договору.

Згідно частини 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України від 1 грудня 2005 року № 3161-IV) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6)умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі , якщо він підписаний його стороною(сторонами).

Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами умов такого договору є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, зокрема, суму кредиту, строк та порядок її повернення; річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати; відповідальність за порушення умов кредитного договору, в тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення виконання кредитних зобовязань.

На підтвердження позовних вимог ПАТ «КБ «УФС»надало витяги з системи автоматизації банку касового та меморіальних ордерів, банківські виписки про рух коштів по рахунку відповідача, розрахунок заборгованості, але ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору № 025/0001Кс від 02.04.2013 про надання відповідачу ОСОБА_2 споживчого кредиту, заборгованість за яким вимагає стягнути, не надав.

У той же час, розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписки з особового рахунку, які здійсненні Банком без участі позичальника, за відсутності підпису позичальника чи будь-якого іншого підтвердження щодо його погодження з сумою заборгованості, стосуються виконання договору та не розкриває суті самого договору, істотних умов щодо яких сторони дійшли згоди, та фактично є опосередкованим доказом, а не вирішальним для розгляду даної справи, оскільки іншого доказу про існування між сторонами договірних відносин сторонами не надано.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що у зв`язку з активною фазою проведення антитерористичної операції в Донецькій області, всі оригіналии документів, які знаходилися у головному офісі позивача, за адресою місцезнаходження: м.Донецьк, проспект Миру, б.5-Б, спрямовувалися на зберігання до міста Київ у зв`язку зі зміною місцезнаходження позивача; що невідомі особи протиправно заволоділи належним банку на праві власності автомобілем, в якому знаходилися оригінали документів банку, в тому числі і зокрема оригінал кредитного договору та кредитної справи, які зберігалися у м.Донецьку, оскільки ці обставини самі по собі не змінюють обов`язку Банку підтвердити обставини на які він посилається в обґрунтування позову.

Відповідно до частини 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин щодо проведення антитерористичної операції.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Отже покладення всієї відповідальності за обставин, що склалися, на позичальника, так само покладення на відповідача обов`язку доведення всіх обставин у справі не ґрунтується на законі.

Позивач не надає жодних доказів щодо неналежного виконання позичальником договору за місцем його виконання в період часу з липня 2014 року, також з приводу повідомлення позичальника про необхідність сплати коштів з відділення Банку за певною адресою.

Таким чином, позивач не довів своїх вимог щодо наявності кредитного договору та належного виконання взятих за цим договором чітко визначених зобов`язань з боку позичальника, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст.10, 11, 57-60, 212-215,224,226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд.

Суддя