УХВАЛА

іменем україни

5 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за рахунок реалізації застави за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 26 396 дол. США, зі сплатою 13 % річних на строк по 26 вересня 2014 року.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», до позивача перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 24 липня 2015 року становить 937 378 грн 99 коп., із яких: сума заборгованості за кредитом - 373 367 грн 91 коп.; сума заборгованості за відсотками - 369 703 грн 62 коп.; пеня - 181 836 грн 81 коп.; 3 % річних від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 9 137 грн 21 коп. та 3 % річних від простроченої заборгованості за відсотками - 3 333 грн 44 коп.

З урахуванням зазначеного позивач просив у рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 937 378 грн 99 коп. звернути стягнення за рахунок реалізації та продажу від імені банку з ОСОБА_3 транспортного засобу - автомобіля «Мазда», модель 3, 2007 року випуску, шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року, провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за рахунок реалізації застави в частині вимог про стягнення заборгованості по 5 серпня 2014 року закрито.

У задоволенні іншої частини вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Дельта банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2007 року з ОСОБА_3 за період до 5 серпня 2014 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що набрало законної сили рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмовляючи у задоволених вимог в іншій частині, суди виходили із того, що ПАТ «Дельта банк» не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2007 року, укладеним між АКіБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 26 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 26 396 дол. США, зі сплатою 13 % річних на строк по 26 вересня 2014 року.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року, яке набрало законної сили, у позові ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2007 року відмовлено.

Зазначене судове рішення визнано судами таким, що ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих же самих підстав, з яких у липні 2015 року заявлено новий позов про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок реалізації застави.

Вичерпний перелік підстав для закриття провадження визначений ст. 205 ЦПК України, свідчить про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, у тому числі і у зв'язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладанням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, закриття провадження у справі в цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Вирішуючи спір, суд на зазначене уваги не звернув, та безпідставно визнав цей спір тотожним уже розглянутому.

Так, закриваючи провадження у справі, суд не звернув уваги на відмінність підстав позовів, а саме, що на відміну від попередньої справи у даній справі позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави - автомобіль «Мазда», модель 3, 2007 року випуску, шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, що призвело до неправильного застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Суд, вищевказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що вищевказане судове рішення є підставою для закриття провадження у справі.

Крім того, вказуючи на те, що ПАТ «Дельта Банк» є неналежним позивачем у спорі щодо виконання ОСОБА_3 кредитного договору від 26 вересня 2007 року, судом не враховано наступне.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 179 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підтвердження переходу права вимоги за кредитом, ПАТ «Дельта Банк» було надано наступні докази: виписку з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладений 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, до ПAT «Дельта Банк» перейшли усі права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, та акта приймання-передачі від 19 листопада 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано доказів того, що підтверджують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним 26 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3, суд фактично усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язків, не виконав вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не зобов'язав позивача надати оригінали вказаних документів.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскаржених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик