Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/8936/16-ц

Провадження № 2/185/575/17

10 липня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мета Оіл» про стягнення не виплаченої заробітної плати, компенсації за неотриману відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення не виплаченої заробітної плати, компенсації за неотриману відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви вд 08.02.2017 р., просив суд стягнути з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату за період з 07 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2016 року 2 робочих дні, середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 11 жовтня 2016 року по 09 листопада 2016 року 21 робочий день на загальну суму 5049 грн. 65 коп.

В своєму позові позивач посилається на те, що з 17 грудня 2015 року позивача прийняли на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета Оіл" на посаду Керівника АЗС "Скай" №3, яка розташована за адресою: місто Павлоград, вулиця Харківська 7д.

10 жовтня 2016 року позивач звільнився з роботи за угодою сторін (ст.36 КЗпП України). На день звільнення з роботи ТОВ «Мета Оіл» не нарахувало та не сплатило йому заробітну плату за період з 1 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2016 року та компенсацію за неотриману відпустку за 20 календарних днів. Також на день звільнення відповідач не надав позивачу трудову книжку, в подальшому ухилялявся від цього.

Трудову книжку позивачу було надіслано лише 26.10.2016 року, а 09.11.2016 р. відповідач сплатив в рахунок належних позивачу платежів 4 176, 71 грн.

З наказом на звільнення, зазначеним у трудовій книжці, позивача ознайомлено не було.

У судове засідання позивач не зявився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. До суду було надано заперечення проти позову згідно з якими відповідач позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у його запереченнях, й просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17 грудня 2015 року позивача було прийнято на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета Оіл" на посаду Керівника АЗС м.Павлоград згідно штатного розкладу (а.с.3).

Відповідно до довідки відповідача, позивач працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Мета Оіл" з 17.12.2015 року по 10.10.2016 року на посаді керівника АЗС. Дохід за період з 17.12.2015 року по 30.09.2016 року склав 55 400,50 грн. (а.с.4).

10 жовтня 2016 року позивач звільнився з роботи за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.3, звор. бік). Як випливає із змісту інвентаризаційних документів щодо перевірки наявних паливно-мастильних матеріалів на АЗС м.Павлоград, останній день, коли позивач фактично виконував трудові функції у відповідача, було 10.10.2016 р. (а.с.62-65). Вказане спростовує заперечення відповідача про те, що позивач фактично припинив роботу 07.10.2016 р.

На день звільнення відповідач не надав позивачу трудову книжку, яку було направлено позивачу лише 26.10.2016 року, що підтверджується експрес-накладною №9868 від 26.10.2016 року.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з вимогами ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про відпустки», ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Строки розрахунку при звільненні позивача визначені ст. 116 КЗпП України. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Лише 09.11.2016 року відповідач виплатив позивачу суму 4176 рн.71 коп. на його картковий рахунок (а.с.26), тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату за період з 07 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2016 року 2 робочих дні тасередній заробіток за період затримки розрахунку за період з 11 жовтня 2016 року по 09 листопада 2016 року 21 робочий день на загальну суму 5049 грн. 65 коп. є обґрунтованими.

Згідно ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Ч.3. цієї статті встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. ст. 3, 4, 47, 235 КЗпП України, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мета Оіл» на користь ОСОБА_1 439, 10 грн. невиплаченої заробітної плати за два робочих дні з 07 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2016 року та 4610, 55 грн. середнього заробітку за 21 робочий день затримки розрахунку за період з 11 жовтня 2016 року по 09 листопада 2016 року, а всього 5 049 грн. 65 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій