Провадження № 22-ц/773/886/17 Категорія: 53 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Олейник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника відповідача ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» Гуменюка Миколи Вікторовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2017 року поновлено ОСОБА_2 на посаді завантажувача відділу логістики товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» з 19 жовтня 2016 року.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» в користь ОСОБА_2 44 146 (сорок чотири тисячі сто сорок шість) грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу без обов'язкових відрахувань та 2 000 (дві тисячі) грн. завданої моральної шкоди.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення в його користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 6398 (шість тисяч триста дев'яносто вісім) грн. допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник відповідача Гуменюк М.В., покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 1344/к від 27 квітня 2015 року ОСОБА_2 прийнято на роботу у ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» на посаду комплектувальника проводів виробничого відділу. Наказом № 63/П від 26 травня 2015 року його було переведено на посаду завантажувача відділу логістики. 19 квітня 2016 року з позивачем стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. З 19 квітня 2016 року по 29 червня 2016 року ОСОБА_2 проходив лікування з приводу отриманої травми ноги, приступив до виконання трудових обов'язків 25 липня 2016 року. Відповідно до наказу № 29 від 13 вересня 2016 року ОСОБА_2 направлено підприємством на позачерговий медичний огляд за результатами якого він визнаний непридатним до виконання робіт завантажувач - вивантажувач, так як йому протипоказана робота, що пов'язана з довготривалим перебуванням на ногах, фізичним навантаженням на висоті. Наказом № 2391-к/тр від 26 вересня 2016 року позивача звільнено з роботи згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я.

Згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Звільнення з підстав, зазначених в п. 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Крім того, статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органу.

Законом України «Про охорону праці» передбачено, що в разі неможливості виконання потерпілим (ушкодження здоров'я пов'язане з виконанням трудових обов'язків) попередньої роботи власник зобов'язаний відповідно до медичного висновку забезпечити його перепідготовку і працевлаштувати, встановити пільгові умови та режим роботи.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи при звільненні ОСОБА_2 з роботи йому роботодавцем не пропонувалась інша робота, яка би відповідала стану його здоров'я.

Разом з тим, судом встановлено, що при звільненні позивача станом на 23 вересня 2016 року підприємство налічувало 75 вакантних місць, в тому числі для людей з групою інвалідності 3 місця.

Отже, звільнення з роботи позивача проведено з порушенням вимог трудового законодавства, роботодавцем не виконані вимоги Закону України «Про охорону праці» про забезпечення перепідготовки та працевлаштування позивача.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог ст. 40 КЗпП України, а саме: відповідачем не виконано передбаченого трудовим законодавством обов'язку перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, яка би відповідала його стану здоров'я, прийшов до правильного висновку про поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 233 КЗпП України зробив неправильні висновки щодо факту порушення позивачем строків звернення до суду, обраховуючи їх з дня отримання копії наказу про звільнення 21 листопада 2017 року не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: 1) вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); 2) розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); 3) розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Оскільки відповідно до копії трудової книжки (а. с. 15) на час звернення позивача до суду запис про його звільнення з роботи на підставі наказу від 19 жовтня 2016 року, яким змінена дата звільнення з 29 вересня 2016 року на 19 жовтня 2016 року відсутній, а копію наказу про звільнення з 19 жовтня 2016 року позивач отримав 21 листопада 2016 року, з позовом до суду звернувся 6 грудня 2016 року, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не пропущений передбачений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду.

Разом з тим, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та норми права, які регулюють дані правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі суд першої інстанції захистив гарантоване Конституцією України право ОСОБА_2 на працю.

Отже, доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» Гуменюка Миколи Вікторовича відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2017 року, в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді