АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 615/591/17 Головуючий суддя І інстанції Товстолужський О. В.
Провадження № 22-ц/790/5469/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Брулевич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Валківської районної державної адміністрації про визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований позивач та спільна з відповідачем малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23.10.2012 року ОСОБА_2 за власною ініціативою разом з донькою ОСОБА_3 переїхали на інше місце постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2. Вибуваючи на інше місце проживання, ОСОБА_2 забрала все належне їй майно. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14.02.2011, шлюб між сторонами розірваний. ОСОБА_1 має намір продати даний житловий будинок у зв'язку із виїздом на постійне місце проживання в іншу область. На підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 17.01.2017 ОСОБА_2 визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за даною адресою та знята з реєстрації. У зв'язку із тим, що відповідач разом з донькою не проживають за вказаною адресою з 23.10.2012 року, а донька залишається зареєстрованою в даному будинку, ОСОБА_1 не може розпорядитись своїм житловим будинком. Враховуючи викладене, просив визнати неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на положення статті 391 ЦК України.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що на цей час він не зареєстрований за адресою спірного будинку. Зазначає, що ним на адресу ОСОБА_2 04.08.2017 року була надіслана письмова пропозиція, щодо його бажання зареєструвати спільну доньку - ОСОБА_3, за його фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_3.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14.02.2011 року було між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17808101 від 20.02.2008 року, будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1

Згідно довідки виконавчого комітету Ков'язької селищної ради Валківського району Харківської області №231 від 26.04.2017, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Валківського районного суду Харківської області від 17.01.2017, ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування спірним житловим будинком, та зобов'язано Ков'язьку селищну раду зняти ОСОБА_2 із реєстраційного обліку. Дане рішення набрало законної сили.

Також судом встановлено та сторонами не заперечується, що донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не мешкає за місцем реєстрації з 2012 року та проживає разом з матір'ю.

3 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей із заявою про надання дозволу на зняття із реєстрації його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Валківської районної державної адміністрації від 05.05.2017 позивачу було відмовлено в наданні дозволу на зняття із реєстрації його малолітньої доньки ОСОБА_3 за вищевказаною адресою.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права.

Так, згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Відповідно дост.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Згідно зіст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Проте, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Позивач заявив вимоги про визнання дитини такою, що втратила право користування житлом посилаючись на ст. 391 ЦК України.

Між тим, підстави для визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням визначені в ст. ст. 72, 107 ЖК України, ст. 405 ЦК України.

Згідно ж ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Отже, право малолітньої ОСОБА_3 користуватися спірним будинком є похідним від права власності позивача.

Статті 71, 72 ЖК України застосуванню до спірних правовідносин не підлягають, оскільки регулюють правовідносини з приводу користування житловими приміщеннями державного та громадського житлового фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції посилався на той факт, що на даний час позивач ОСОБА_1 знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

Між тим, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції станом на час його ухвалення. Так, з матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення оскаржуваного рішення позивач ОСОБА_1 був зареєстрований у спірному будинку.

Малолітня ОСОБА_3 іншого житла не має, не проживає у спірному будинку з поважної причини, оскільки сама не визначає місце свого проживання.

У разі визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірному будинку, остання набуде статусу незареєстрованої особи та втратить гарантоване місце проживання.

Таким чином, судова колегія вважає, що даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містять.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, тому апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова