УхвалА

іменем україни

26 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири недійсним та звернення стягнення на нерухоме майно закасаційними скаргами: ОСОБА_7, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 8 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2007 року на підставі договору дарування ОСОБА_5 подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 своїй матері - ОСОБА_6 Зазначав про те, що він є потерпілим від шахрайських дій ОСОБА_5 Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22 серпня 2011 року, що набрав законної сили, ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та задоволено його цивільний позов у розмірі 2 150 євро, що було еквівалентно 23 053 грн 20 коп. на момент оголошення вироку. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 2 червня 2014 року стягнуто на його користь завдані кримінальним правопорушенням матеріальні збитки у розмірі 24 тис. євро, що еквівалентно 384 654 грн 48 коп., а, отже, загальний розмір шкоди становить 407 707 грн 68 коп., вищевказані судові рішення не виконані.

Вважав, що відповідачами укладено вищевказаний договір дарування квартири з метою уникнення ОСОБА_5 відповідальності за заподіяну злочином шкоду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 10 жовтня 2007 року недійсним, звернути стягнення на вказану квартиру.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 8 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні договору дарування квартири недійсним скасовано. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 10 жовтня 2007 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 недійсним. В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_7, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й частково задовольняючи позов ОСОБА_4, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 215, 216, 717 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням чч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 25 травня 2016 року № 6-605цс16, від 19 жовтня 2016 року № 6-1873цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що вирокомБогунського районного суду м. Житомира від 22 серпня 2011 рокувстановлено, що ОСОБА_5 у період з листопада-грудня 2006 року по жовтень 2007 року вчиняла шахрайські дії і шляхом обману заволоділа грошовими коштами потерпілих, у тому числі ОСОБА_4 Отже, станом на 10 жовтня 2007 року ОСОБА_5 було відомо про надходження до правоохоронних органів заяв про порушення відносно неї кримінальної справи, що свідчить про те, що спірний договір дарування квартири не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а спрямований на уникнення відповідальності ОСОБА_5 за заподіяну злочином шкоду.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про порушення судовими рішеннями його прав і обов'язків безпідставні, так як судові рішення ухвалені до укладення між ним та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу спірної квартири від 23 лютого 2016 року.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 8 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик