АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3679/17 Справа № 201/8306/16 Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації за участю третіх осіб виконавчого комітету Жовтневої (Соборної) районної в м.Дніпрі ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про визнання права власності на гараж,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що він є власником капітального гаражу № 4 на один легковий автомобіль, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Проте у встановленому законом порядку право власності на даний гараж зареєстровано за ним не було, у зв'язку з чим, просить суд визнати за ним право власності на гараж № 4, загальною площею 17,9 кв.м., розташований в будинку АДРЕСА_1, без додаткових актів введення в експлуатацію.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2017 року позовні вимоги задоволено (а.с.126-1229).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на гараж № 4, загальною площею 17.9 кв. м., розташований в АДРЕСА_1 без додаткових актів введення в експлуатацію.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада, посилаючись на порушення норм процесуального права та на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.135-140).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно було побудовано відповідно до всіх будівельних норм і правил, збудоване на земельній ділянці, що відведена для цієї мети Дніпропетровською міською радою, а позивачем були використані всі можливості щодо вирішення питання введення даного об'єкту в експлуатацію, що в свою чергу не порушує прав третіх осіб та держави.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2001 року між ОСОБА_2 та Управлінням капітального будівництва Дніпропетровської державної обласної адміністрації було укладено договір № 4 про участь у дольовому будівництві.

Згідно із пунктом 1.1 цього договору «Замовник» приймає «Дольовика» у дольове будівництво капітальних гаражів для легкових автомобілів у м. Дніпропетровську у дворі будинку АДРЕСА_1, а дольовик зобов'язується прийняти гараж на 1 легковий автомобіль та сплатити повну його вартість відповідно до умов Договору (бокс № 4).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що орієнтовна вартість одного гаражу загальною площею 18 кв. м. складає суму 17 500 грн. (Сімнадцять тисяч п'ятсот гривень 00 копійок).

Відповідно до пункту 3.1 договору передача здійснюється замовником дольовику після повної сплати вартості гаражу та здачі гаражів у експлуатацію у відповідно з розпорядженням Дніпропетровської обласної державної адміністрації виходячи із законодавства на момент передачі.

Додатково було визначено орендну плату за користування цією земельною ділянкою у розмірі земельного податку, який обчислюється відповідно до вимог чинного законодавства.

За даними технічного паспорту від 11 листопада 2015 року на гараж № 4, розташований в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 17,9 кв.м, збудованого у 2002 році, встановлена оціночна вартість 69 950 грн.

З 2008 року і по сьогоднішній день позивач користується капітальним гаражем, позивач повністю сплатив суму зазначену у договорі про дольову участь у будівництві.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

На зазначене звернуто увагу і в ч. 2 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, в якому роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано що спірний гараж збудований на земельній ділянці, стосовно якої відсутні документи про її відвід, оренду чи інше, позивач не приватизував вказану земельну ділянку, збудований гараж не введено в експлуатацію, як це передбачено чинним законодавством.

Також, судом не було враховано, що згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельної ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Не враховано судом першої інстанції і роз'яснень в п. 12 вищезазначеної постанови від 30 березня 2012 року № 6, згідно яких вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного органу про прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Також судом застосовано як підставу для задоволення позовних вимог ст. 331 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на і підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершения будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Також, згідно з п. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: право власності на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, позивачем не надано жодних доказів того, що він звертався до уповноваженого органу із відповідним проханням стосовно оформлення за ним права власності на нерухоме майно та отримала при цьому відмову у відповідності до чинного законодавства.

Допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи у відповідності з положеннями ст. 309 ЦПК України, тягне за собою скасування рішення суду у частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради - задовольнити

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2017 рокускасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації за участю третіх осіб виконавчого комітету Жовтневої (Соборної) районної в м.Дніпрі ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про визнання права власності на гараж, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 780 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров