Справа № 523/2650/17
Провадження №2/523/2444/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі судового засідання Одарія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України» в якому просив: стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з поновлення позивача на роботі у сумі 105215 грн. та кошти у сумі 50000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Згодом від адвоката позивача надйшла уточнена позовна заява в якій просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з поновлення позивача на роботі у сумі 91131,11 грн. та кошти у сумі 50000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що позов не підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача моральногої шкоди вважає, що позивачу нічого не заважає стати на біржу труда та знайти собі іншу роботу.

У судовому засіданні був заслуханий свідок ОСОБА_2, який пояснив, що посада на якій працював позивач була скорочена на підпрпиємстві після прийняття рішення судом. Позивач не звертався до відповідача з заявою про поновлення на роботі. Стосовно розрахунку, який було надано адвокатом позивача, то його було складено з урахуванням вихідних днів (календарних), а не робочих, що суттєво впливає на суму виплати.

Після допита свідка, представник відповідача, зазначив, що на її думку розрахунок здійснений вірно - з урахуванням саме робочих днів.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 р. у справі № 523/14483/15ц позов ОСОБА_1 до ДН «ККХП» державного агентства резерву України про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - частково задоволено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.03.2016 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 р. було залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 р. у справі № 523/14483/15ц залишено без змін.

Згідно рішення суду першої інстанції з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 23509,92 грн. ( за період з 03.10.2015 р. по 02.02.2016

року).

Рішення суду з поновлення позивача на роботі не виконано. Позивач й досі не має доступу до свого робочого місця.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Період затримки становить 330 днів. Середній заробіток за час затримки становить ((6839.21 + 4483.14)) /41 р.дн.) х 330 дн.) = 91131,11 грн., тобто сума грошових коштів у розмірі 91131,11 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 117 КЗпП України.

Суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди з наступних підстав.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 при розгляді справ про моральної (немайнової шкоди) та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно до ст. 1166 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

За правилом ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, стаття 237-1 КЗпП містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП с наявність порушення прав - працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, *яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК).

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті.

З огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі - задовольнити.

Стягнути Державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) середній заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 91131,11 грн.

Стягнути Державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Стягнути Державного підприємства «Куліндоровський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України» на користь держави судовий збір 1551,31 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: