Справа № 755/1274/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі: Наумовій О.С.,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві судове засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Київської обласної державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення та вселення у квартиру, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 та вселити його, ОСОБА_1 у вказану квартиру.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому та його малолітній донці ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_2. Опікуном малолітньої ОСОБА_4 є ОСОБА_3.

Позивач вказує, що позбавлений можливості користуватися квартирою, співвласником якої він являється, з вини відповідачів, оскільки в цій квартирі, на підставі усної домовленості між відповідачами, проживає її родич - ОСОБА_2 Враховуючи, що досудове врегулювання спору виявилось неможливим, ОСОБА_2 добровільно виселятись з квартири відмовляється, це змушує його звернутись з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява просили суд позов задовольнити.

Додатково позивач пояснив, що іншого житла, крім квартири АДРЕСА_1 у нього не має, проте він не може у неї вселитись, оскільки ключі від даного житлового приміщення знаходяться у відповідачів, які його до квартири не впускають. У зв»язку із чим, він звертався до правоохоронних органів, проте належного результату такі звернення не дали.

Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у письмових запереченнях.

ОСОБА_3 пояснила, що малолітня ОСОБА_4, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, з якою вона проживає за адресою: АДРЕСА_6.

У 2013 році з дозволу позивача ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1, нехтуючи правами та інтересами малолітньої ОСОБА_4, мешкала стороння особа - ОСОБА_5, який у березні 2016 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.2014 року був виселений у примусовому порядку.

19.06.2015 року рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав. ЇЇ, в свою чергу, було призначено опікуном онуки ОСОБА_4, а також визначено відповідальною особою за збереження майна, розташованого у квартирі АДРЕСА_1.

Оскільки вона проживає у Київській області та на її утриманні перебуває двоє дітей позбавлених батьківського піклування, а за квартирою необхідний постійний нагляд, то з її дозволу похресник ОСОБА_2 періодично навідується до квартири, отримує квитанції на оплату житлово-комунальних послуг для своєчасного здійснення оплати.

З огляду на те, що позивач використовував квартиру, частка в якій належить її підопічній, не за призначенням та всупереч інтересів малолітньої доньки, вона заперечує проти його вселення та просить у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що ніяких домовленостей між ним і ОСОБА_3 з приводу його проживання у АДРЕСА_7 не має. Він не мешкає у спірній квартирі, а періодично навідується до неї за проханням відповідача ОСОБА_3, якій допомагає. Підтвердив, що ОСОБА_1 намагався потрапити у квартиру, про що він повідомив відповідача. З урахуванням заперечень ОСОБА_3 проти вселення ОСОБА_1 у квартиру, він його не впустив. Обставина того, що позивач являється співвласником цієї квартири, йому на той час не була відома, оскільки будь-яких документів на підтвердження права власності на частину квартири ОСОБА_1 йому не надавав, ключів від квартири не мав, у зв»язку із чим було здійснено виклик до правоохоронних органів, які відібрали пояснення у учасників.

Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, яка одночасно представляла інтереси Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації проти даного позову заперечувала в повному обсязі з аналогічних за змістом підстав, якими заперечували проти позову відповідачі. Додатково пояснила, що діючи в інтересах малолітньої дитини, проживання позивача в однокімнатній квартирі разом із малолітньої донькою, щодо якої він позбавлений батьківських прав буде суперечити її інтересам.

Від Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім'ї Київської обласної державної адміністрації та Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації,надійшли заяви про розгляд справи у відсутність їхніх представників та вирішення спору відповідно до вимог діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної, спільної часткової власності в рівних долях належить позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого на підставі Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2006 року №67-335 (а.с. 7).

Відповідно до довідки Форми 3 виданої ЖРЕО №415 у квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 5).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва 19.06.2015 року у справі №369/3512/15-ц позбавлено батьківських прав ОСОБА_8 відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 53-57).

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 25.10.2013 року № 850 малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 45).

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 08.11.2013 року № 892, ОСОБА_3 призначено опікуном над малолітніми дітьми: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7. (а.с. 52).

Судом встановлено, що ОСОБА_10 разом із малолітніми ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 проживають за адресою: АДРЕСА_6. Дана обставина підтверджується належними і допустимим доказами та визнається сторонами.

За положеннями ст.ст. 10,60 ЦПК України, саме на сторони покладено обов»язок по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.04.2017 року № 201, ОСОБА_3 призначено опікуном над житлом та майном малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 72 ЦК України, опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

Якщо малолітня особа може самостійно визначити свої потреби та інтереси, опікун, здійснюючи управління її майном, повинен враховувати її бажання.

Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо.

Якщо підопічний є власником нерухомого майна або майна, яке потребує постійного управління, опікун може з дозволу органу опіки та піклування управляти цим майном або передати його за договором в управління іншій особі.

Як пояснили відповідачі, ОСОБА_2 не проживає у АДРЕСА_7, а на прохання ОСОБА_3 наглядає за житлом періодично навідуючись до нього, отримує квитанції на оплату комунальних платежів та витрат на утримання будинку і прибудинкової території для своєчасної їх оплати.

Відповідно до ч. 4 ст.116 ЖК Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Суду не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 вселився та проживає у АДРЕСА_8 або, що там знаходяться його речі. Вказану обставину не змогли підтвердити і допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які проживають у тому ж будинку, де знаходиться спірна квартира.

А відтак, суд приймає до уваги пояснення відповідачів, які зазначають, що у квартирі АДРЕСА_2 на даний час ніхто не проживає, оскільки доказів які б спростовували надані ними пояснення суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги в частині виселення відповідача ОСОБА_2 .з квартири, суд знаходить необґрунтованими, і вважає що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про вселення позивача до квартири, співвласником якої він являється, то суд вважає її обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки право власності охороняється Законом, є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ( ст. 321 ЦК України).

За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Судом встановлено, що відповідачами чиняться позивачу перешкоди у його вселенні до квартири АДРЕСА_2, дана обставина не заперечувалась самими відповідачами та підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

За положенням ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР, ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Суд приймає до уваги, ту обставину, що позивач позбавлений батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка спільно із ним, в рівних частках має право на володіння, користування та розпорядженням належним їм майном. Разом з тим, суд не погоджується із доводами представника третьої особи, щодо порушення прав малолітньої дитини у випадку вселення позивача до квартири, оскільки доказів того, що подальше проживання в одному житловому приміщенні ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_4 є неможливим суду не надано.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні.

Суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 іншого житла для проживання не має, а малолітня ОСОБА_4 проживає разом із своєю бабусею ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_9

З огляду на означене, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позовної вимоги щодо вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку усім доказам в їх сукупності суд приймає до уваги рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2014 року, у цивільній справі за позовом прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей та сім'ї Київської обласної державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_7, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання договору оренди недійсним та виселення. Яким, визнано недійсним договір оренди квартири АДРЕСА_3 укладений між ОСОБА_1, як орендодавцем та ОСОБА_5, як орендарем та виселено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, з квартири АДРЕСА_3 (а.с. 45-50).

А також те, що 31 березня 2016 року відповідно до Акту опису й арешту майна від 31.03.2016 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Федоріною А. М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/23304/14, виданого 28.01.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» в сумі 51 461,45 грн., описано майно, що знаходилось в квартирі за адресою: АДРЕСА_4, та накладено арешт на 1/2 частини вказаної квартири. ОСОБА_3 визначена відповідальним зберігачем описаного майна та її попереджено про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна (а.с. 58-62).

Разом з тим, дані обставини не свідчать, що позивач, у випадку його вселення у квартиру, буде використовувати належне йому право власності на шкоду правам, свободам, гідності громадян, інтересам суспільства, або малолітньої ОСОБА_4

Більше того, як було встановлено у судовому засіданні, на даний час арешт із ? частини квартири АДРЕСА_2 знятий, що визнається сторонами.

За правилами ст.ст. 4,11 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А відтак, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, законності, рівності всіх учасників перед законом і судом, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках сплачений за подання позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-216, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. 167 СК України, ст.ст. 116, 150 ЖК Української РСР, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Київської обласної державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення та вселення у квартиру - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_5.

В іншій частині - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн. в рівних частках.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 20.06.2017 року.