Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1672/16-ц
Провадження № 2/321/48/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_5 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області про захист порушеного права на виділення земельної частки (паю) в натурі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом обгрунтовуючи його тим, що він є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії РН № 181853, виданого ОСОБА_4 РДА 01 липня 2003 року. При звернення до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Запорізької області з заявою щодо надання йому дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території колишнього КСП «Таврія» Роздольської сільської ради він отримав відповідь про те, що ОСОБА_4 РДА не має повноважень по передачі земельних ділянок державної власності у власність або користування. З аналогічною заявою він звернувся до ОСОБА_5 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, який надав йому відповідь про те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», - повноваження щодо виділені земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємства сільськогосподарським кооперативам, належить сільським, селищним, міським радам районним державним адміністраціям. Вважає, що його право на отримання земельної частки (паю) в натурі згідно сертифікату серії РН № 181853, виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 01 липня 2003 року порушено, внаслідок чого просить суд визнати за ним право власності на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та зобовязати відповідачів ОСОБА_4 районну державну адміністрацію та Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області виділити із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 1853, виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 01 липня 2003 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Крім того, у наданих запереченнях на позовну заяву, зазначено, що розпаювання земель колективної власності КСП «Таврія» було проведено у 2000 році. Рішенням ОСОБА_4 районної ради №7 від 30 березня 2000 року було затверджено схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї). На момент розпаювання земель колективної власності ОСОБА_3 не був включений до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності. Земельна ділянка ОСОБА_3 по рішенню суду виділялася не із земель колективної власності, а із земель державної власності. Згідно ст. 122 Земельного кодексу України. ОСОБА_4 райдержадміністрація не наділена повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель запасу або резервного фонду у власність або користування, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_5 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судове засідання не зявився повторно, проте надав письмові в яких зазначив, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності належать до повноважень сільських, селищних, міських та районних державних адміністрацій. Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Враховуючи наведене вище, Головне управління Держеокадастру у Запорізькій області не є належним відповідачем у справі, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Так, в ході судового розгляду, судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії PH № 181853, виданого ОСОБА_4 РДА 01 липня 2003 року, у відповідності до якого ОСОБА_3 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Таврія», розміром 6,55 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (.а.с.6)

Згідно розпорядження ОСОБА_4 державної адміністрації від 19 серпня 2005 року за № 414 «Про виділення земельних часток ( паїв) в натурі (на місцевості), було вирішено виділити в натурі ( на місцевості) земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Таврія» та ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам України в розмірах та угіддях згідно додатку 1. Дозволити громадянам замовити виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки. Приступати до використання земельних ділянок до встановлення меж у натурі, одержання документів, що посвідчують право на них та державної реєстрації забороняється ( а.с.7)

Відповідно до списку громадян, які мають право на отримання сертифікату на земельну частку (пай), ОСОБА_3 зазначений у вказаному списку під номером 61 ( а.с. 8).

До матеріалів цивільної справи долучена википіровка земельної ділянки, згідно якої вказано схему виділення ОСОБА_3 земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 9).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 31 серпня 2015 року, останній звернувся до голови ОСОБА_4 районної державної адміністрації, проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 10).

Відповідно до повідомлення від 02 жовтня 2015 року за № 47/03-19, ОСОБА_4 державної адміністрації Запорізької області не має повноважень по передачі земельних ділянок державної власності у власність або користування (а.с. 11).

Згідно повідомлення ОСОБА_5 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 12 лютого 2016 року, відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток ( паїв) повноваження щодо виділення земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам належать сільським, селищним міським радам та районним державним адміністраціям ( а.с. 12).

У відповідності до повідомлення від 12 травня 2016 року за № 32/03-19, голова ОСОБА_4 районної державної адміністрації Запорізької області надав ОСОБА_3 відповідь, що ОСОБА_4 районна державна адміністрація Запорізької області не має повноважень по передачі земельних ділянок державної власності у власність або користування ( а.с. 13).

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом, з наданих доказів встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії РН № 181853, виданого ОСОБА_4 РДА 01 липня 2003 року.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» повноваження щодо виділення земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільським господарським кооперативам належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям. Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області не є розпорядником земель колективної власності, а є розпорядником земель визначених ч.4 ст.122 Земельного кодексу України.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Головне управління діє на підставі положення, що затверджується Головою Держгеокадастру України. Згідно з положенням про Головне управління завданнями ОСОБА_5 управління є реалізація повноважень Держгеокадастру України на території Запорізької області.

Згідно з п.13 Положення про Головне управління, Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України на території Запорізької області .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, оскільки це суперечить вимогам ч.4 ст. 122 ЗК України.

За вказаних обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 Управління Держеокадастру у Запорізькій області необхідно відмовити з тих підстав, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств.

Натомість, відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку.

В пункті 3 Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, даний Закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 року «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту землеустрою факту невключения одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

В абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. № 7 зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту "б" частини 3 ст. 116 Земельного Кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Частиною 11 ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Пунктом 147 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 квітня 2004 року визначено, що згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні.

Згідно з пункту 184 вказаного Рішення принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов'язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, то таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом, оскільки наявність належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує право позивача на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю.

Тобто, вищенаведені обставини та норми діючого нормативно правового акту дають підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності належать до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_3 є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії РН № 181853, виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 01 липня 2003 року ураховуючи наявність земельної ділянки на місцевості на території колишнього КСП «Таврія» Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, що підтверджується наданою википіровкою земельної ділянки, суд приходить до висновку про наявність підстав зобовязати ОСОБА_4 районну державну адміністрацію виділити ОСОБА_3 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 1853, виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 01 липня 2003 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_5 Управління Держгеокадастру у Запорізькій області про захист порушеного права на виділення земельної частки (паю) в натурі задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 районну державну адміністрацію Запорізької області, виділити ОСОБА_3 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 181853 виданого ОСОБА_4 районною державною адміністрацією 01 липня 2003 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6