печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Підпалого В.В.,

при секретарях - Топал А.І., Вишневській О.Р., Кирилюк Н.С.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (надалі по тексту, - Позивач) звернувся до суду із позовом про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що з 09.12.1995 року Позивач та ОСОБА_5 по ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджує отся Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, актовий запис № 823, виданий Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2. 29.04.2015 року ОСОБА_4 (надалі по тесту - Відповідач) в межах спадкової справи за померлим ОСОБА_5 подала претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України про включення кредиторських вимог Відповідача в спадкову масу. Кредиторські вимоги Відповідач обґрунтовує тим, що за Договором позики згідно розписки про отримання коштів від 01.05.2013 року, ОСОБА_5 начебто взяв в борг у Відповідача грошові кошти в розмірі 180 000,00 доларів США та зобов`язався повернути суму боргу протягом 2 (двох) місяців з моменту вимоги. Також ОСОБА_5 02.10.2013 року начебто взяв в борг у Відповідача додатково 2 000,00 доларів США. Як стверджує Позивач, сума у розмірі 182 000,00 доларів США не використовувалась в інтересах сім`ї - починаючи з 01.05.20113 року сім`єю Позивача не придбавалось майно на таку суму, ця сума не була розміщена на рахунки сім`ї Позивача в банківських установах чи якимось іншим чином використана. Більше того, Позивач навіть не знала про вказані кошти, а якби дізналась то не надавала б згоди на отримання позики на таку суму. Як дружина померлого Позивач не надавала згоду на укладення Договору позики між ОСОБА_5 та Відповідачем. Як вважає Позивач, Відповідач повинна була отримати письмову згоду Позивача - як дружини позичальника, а відсутність письмової згоди Позивача свідчить не тільки про те, що при укладені правочину не було дотримано цілий ряд вимог законодавства, а й те, що Позивач не знала про такий правочин, її згода не запрошувалась, грошові кошти не використовувались на потреби сім`ї Позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позов за вказаних ним обставин.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши надані сторонами докази, дійшов до наступного висновку.

Так, позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення коштів послалась, на те, що з 09.12.1995 року Позивач та ОСОБА_5 по ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджує отся Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, актовий запис № 823, виданий Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

29.04.2015 року ОСОБА_4 (надалі по тесту - Відповідач) в межах спадкової справи за померлим ОСОБА_5 подала претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України про включення кредиторських вимог Відповідача в спадкову масу (а.с.а.с. 10-11).

Кредиторські вимоги Відповідач обґрунтовує тим, що за Договором позики згідно розписки про отримання коштів від 01.05.2013 року, ОСОБА_5 начебто взяв в борг у Відповідача грошові кошти в розмірі 180 000,00 доларів США та зобов`язався повернути суму боргу протягом 2 (двох) місяців з моменту вимоги. Також ОСОБА_5 02.10.2013 року начебто взяв в борг у Відповідача додатково 2 000,00 доларів США (а.с.12).

Як стверджує Позивач, сума у розмірі 182 000,00 доларів США не використовувалась в інтересах сім`ї - починаючи з 01.05.20113 року сім`єю Позивача не придбавалось майно на таку суму, ця сума не була розміщена на рахунки сім`ї Позивача в банківських установах чи якимось іншим чином використана. Більше того, Позивач навіть не знала про вказані кошти, а якби дізналась то не надавала б згоди на отримання позики на таку суму. Як дружина померлого Позивач не надавала згоду на укладення Договору позики між ОСОБА_5 та Відповідачем.

Отже, Позивач вважає, що Відповідач повинна була отримати письмову згоду Позивача - як дружини позичальника, а відсутність письмової згоди Позивача свідчить не тільки про те, що при укладені правочину не було дотримано цілий ряд вимог законодавства, а й те, що Позивач не знала про такий правочин, її згода не запрошувалась, грошові кошти не використовувались на потреби сім`ї Позивача.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 11 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, за договором позики обов`язком позичальника є дії, спрямовані на повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлений договором.

Разом з тим, несвоєчасно виконання рішення суду допускає можливість застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України, згідно з якими боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, відповідно до частин 3, 4 ст. 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одниці України - гривні.

В свою чергу в своїх запереченнях представник відповідача зазначив, що доводи позовної заяви є необґрунтованими, а позовні вимоги безпідставними з наступних підстав.

01.05.2013 року ОСОБА_5, покійний чоловік Позивача, взяв в борг у Відповідача грошові кошти в розмірі 180 000,00 доларів США згідно усного договору позики, на підтвердження чого надав розписку (а.с. 12).

02.10.2013 року ОСОБА_5 додатково позичив у Відповідача 2 000,00 доларів США. Тобто, всього ОСОБА_5 позичив у Відповідача 182 000,00 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, так і не повернувши позичені кошти (а.с.9).

29.04.2015 року ОСОБА_4 (надалі по тесту - Відповідач) в межах спадкової справи за померлим ОСОБА_5 подала претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України про включення кредиторських вимог Відповідача в спадкову масу (а.с.а.с. 10-11).

30.12.2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено частково, а саме ухвалено стягнути суму позики в розмірі 180 000,00 доларів США, що станом на день ухвалення рішення суду згідно офіційного курсу НБУ становить 4 894 200 грн., в межах вартості майна одержаного ОСОБА_3 у спадщину після ОСОБА_5 (а.с.а.с. 68-74).

Тобто судом визнано вказану розписку належним доказом. що підтверджує укладання договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та передачу грошових коштів, тому в розумінні ч. 3 ст. 61 ЦПК України факт укладання договору позики не підлягає доказуванню.

Таким чином, сторони уклали правочин, якій повністю відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину згідно ст. 203 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.05.2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.12.2016 року залишено без змін (а.с.а.с. 75-81).

Відповідно ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів один із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого.,Ю що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

На момент укладання договору позики ОСОБА_5 перебував у шлюбі з Позивачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу (а.с. 8).

Оскільки, договір позики укладено одним із подружжя, то другий із подружжя, стає стороною за Договором, до якої може бути пред`явлена вимога по його виконанню.

Тому, твердження Позивача, на думку представника відповідача, щодо необхідності надання її згоди для укладення її померлим чоловіком договору позики є хибними та не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Так, позивач не довів суду, що договір позики укладений не в інтересах сім`ї та те,що зазначена сума грошових коштів не використовувалась в інтересах сім`ї.

Тому, суд вважає позов ОСОБА_3 є необґрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 61, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 11, 15, 16, 203, 509, 524, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 10, 60, 61, 88, 208, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Підпалий