Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 2-2409/11 Головуючий у 1 інстанції Смолка І.О.
Номер провадження 22-ц/778/1900/17
У Х В А Л А

03 липня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Подліянова Г.С., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2011 року позов задоволено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування клопотання зазначав, що 13.12.2011 року він не був присутнім у судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваного рішення суду з причин необізнаності.

Крім того, у 2010 році в родині заявника трапилась трагедія, до кінця 2011 року ОСОБА_1 проживав у місті Вінниця. Лише 09.03.2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомилася з матеріалами вищезазначеної справи та з текстом оскаржуваного рішенням суду.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2011 року залишено без руху, оскільки вказані ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження вищезазначеного судового рішення не свідчили про наявність об'єктивних перешкод для звернення з апеляційною скаргою в передбачений законом строк та суперечили матеріалам справи, тому були визнані судом апеляційної інстанції неповажними. Надано ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 строк тридцять днів з дня отримання копії ухвали судді для направлення до апеляційного суду Запорізької області заяви про поновлення строку із зазначенням інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2011 року.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року продовжено ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 строк тридцять днів з моменту отримання копії ухвали для надання суду апеляційної інстанції інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2011 року у цій справі, в межах строку, встановленого судом.

Розяснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк будуть застосовані наслідки, передбачені ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

Зазначена ухвала судді отримана ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 20.05.2017 року та 22.05.2017 року відповідно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

21 червня 2017 року на адресу апеляційного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якій зазначено, що 13 грудня 2011 року, він не був присутнім у судовому засіданні з причин необізнаності, так як в той час не проживав у м. Запоріжжя, а знаходився за станом здоров'я на лікуванні у м. Вінниця. По пошті вказане рішення він також не отримував.

Про те, що він не знаходився у м. Запоріжжя підтверджує той факт, що позивач, звернувшись у серпні 2011 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, вказав у позові, що до цього він звертався до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, де адресне бюро на запит суду дало відповідь, що відповідачі у Хортицькому районі м. Запоріжжя не зареєстровані. При цьому ОСОБА_3 зареєстрований у Жовтневому районі м. Запоріжжя. Тобто зареєстрований у м. Запоріжжя не був, так як знаходився у м. Вінниця. Про існування вказаного рішення ОСОБА_1 стало набагато пізніше.

Повернувшись у 2012 році у м. Запоріжжя, йому стало відомо про відкриття якогось виконавчого провадження.

Так як він юридично необізнана людина, він звернувся до адвокатів та надав їм нотаріальну довіреність. Вони обіцяли, що ознайомляться з матеріалами справи і повідомити його про результат. Після він знову виїхав з міста, так як здоров'я ще не було у нормі. Йому ніхто не подзвонив і нічого не повідомив.

На початку 2014 року йому стало відомо про смерть ОСОБА_4 Про це повідомила його дружина і надала йому копію свідоцтва про смерть і копію рішення.

З цими документами ОСОБА_1 звернувся до юриста Балдакової О.Г. Вона роз'яснила, що рішення з порушеннями і його треба оскаржувати. Але у нього не було коштів на всі судові витрати, тому вирішили йти іншим шляхом, а саме: визнавати договір поруки припиненим у зв'язку із смертю ОСОБА_4

Суд ухвалив рішення, яким повністю задовольнив позовні вимоги, визнав договір поруки припиненим у зв'язку зі смертю Боржника.

Отримавши рішення Шевченківського районного суду м. Києва і ухвалу Апеляційного суду міста Києва, наприкінці 2015 року він звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 зі своїм представником були впевнені, що пішли вірним шляхом.

Банк звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України, яку було розглянуто майже через рік.

Ухвали обох судів скасовано, справу надіслано на новий розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. ОСОБА_1 був змушений залишити мою заяву без розгляду.

І тоді виникло питання оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2011 року.

Зазначені причини пропуску строку не можна визнати поважними, оскільки вони не свідчать про наявність об'єктивних перешкод для звернення з апеляційною скаргою в передбачені законом строку.

За приписами ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст. 11, ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (ч. 1 ст. 294 ЦПК України).

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Аналогічна правова ситуація має місце і в цій справі.

ОСОБА_1 не навів мотивів, за якими можливо визнати поважними причини пропуску процесуального строку для подання апеляційної скарги, які перешкоджали йому звернутись з апеляційною скаргою до 20.03.2017 року.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є обєктивно непереборними і повязані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

З часу коли дружина померлого відповідача надала ОСОБА_1 копію оскаржуваного рішення суду, про що ОСОБА_1 зазначив в заяві про поновлення строку, тобто з початку 2014 року, ОСОБА_1 мав реальну можливість визначитися зі своїми правами та в межах визначеного законом строку подати апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2011 року.

Доводи заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження зводяться практично до того, що ОСОБА_1 був юридично не обізнаний, тому обрав не той шлях захисту своїх прав.

Однак зазначені доводи також не може бути визнано обєктивною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків встановлених законом.

Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду є передумовою дотримання строків на апеляційне оскарження, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства.

Поновлення процесуального строку апеляційного оскарження судового рішення майже через майже шість років після набуття ним законної сили без доведеності поважності причин пропуску строку призведе до порушення принципу правової визначеності та порушення права відповідача на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 3 ст. 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 294 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 297 ЦПК України про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, залишення апеляційної скарги без руху або повернення скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2011 року необхідно відмовити на підставі ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ТАСкомбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Справу повернути до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала набирає законної негайно, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя Г.С. Подліянова