Справа № 304/574/17
Провадження № 2/304/238/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - Ганька І. І.,

при секретарі Соханич Л.Ю.,

за участі представників

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Перечинського районного центру зайнятості до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 суми незаконно отриманих коштів у розмірі 6 651,02 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13 травня 2011 року до нього у пошуках роботи звернувся відповідач. З 20 травня цього ж року відповідно до його заяви у звязку з відсутністю підходящої роботи такому надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю як застрахованим особам з урахуванням страхового стажу строком 360 календарних днів відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Однак, у звязку з верифікацією інформації Міністерства фінансів України щодо осіб, які зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні та одночасно отримували пенсійні виплати, було встановлено, що на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року ОСОБА_3 було призначено пенсію на пільгових умовах, передбачену п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 11 травня 2011 року. Оскільки даний період співпадає з періодом перебування останнього на обліку в Перечинському РЦЗ, при цьому із заяви відповідача від 20 травня 2011 року вбачається, що він умисно не повідомив про наявність у нього права на призначення пенсії на пільгових умовах, а надісланий йому лист-зобовязання про досудове врегулювання спору залишений ним без реагування, тому враховуючи наявність всіх підстави для стягнення з нього незаконно виплаченої допомоги по безробіттю просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити, оскільки відповідач при зверненні до центру зайнятості знав, що має право на пенсію на пільгових умовах, однак їх не повідомив, а тому вважається таким, що свідомо ухилився від наявного у нього обовязку.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні такого відмовити. Свою позицію мотивував тим, що ще перед зверненням до позивача, а саме у вересні 2010 року, він звернувся в головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, однак останнє вказало на неможливість визначити його право на пенсію за вислугу років. У звязку з цим, у травні 2011 року він подав заяву до Перечинського районного центру зайнятості про взяття його на облік як безробітного, оскільки вважав, що до підтвердження періоду роботи та зарахування такого до трудового стажу права на пенсію не мав. Десь через два місяці звернувся в суд з позовом про зарахування спеціального трудового стажу та призначення пенсії. Постановою Перечинського районного суду від 21 жовтня 2011 року його позов задовольнили, однак Пенсійний фонд з такою не погодився, подавши апеляційну скаргу. Вказана постанова набрала законної сили після винесення ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року. Таким чином, у ситуації, що склалася, він діяв добросовісно, а позивач до того ж пропустив строк позовної давності для звернення до суду.

У судовому засіданні представник Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області як третьої особи ОСОБА_4 просив позов задовольнити у звязку з тим, що ОСОБА_3 на момент звернення до центру зайнятості був зобовязаний повідомити останнього про наявність у нього права на пенсію.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Перечинського районного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в якій вказав, що він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років (а. с. 5).

Наказом Перечинського районного центру зайнятості № НТ110520 від 20 травня 2011 року ОСОБА_3 надано статус безробітного на загальних підставах та призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності (далі Порядок) з 20 травня 2011 року по 13 травня 2012 року (а. с. 6-7).

Також встановлено, що за вказаний період сума виплаченої відповідачу допомоги склала 6 651,02 грн. (а. с. 14). Наказом № НТ120514 від 14 травня 2012 року ОСОБА_3 припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку із закінченням строку виплати відповідно до пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону 1533-III та знято його з обліку на підставі поданої ним письмової заяви про відмову від послуг СЗ відповідно до абз. 9 пп. 1 п. 20 Порядку (а. с. 6).

Крім цього, з акту позивача № 18 від 24 квітня 2017 року вбачається, що цього ж дня Перечинським районним центром зайнятості на виконання листа Міністерства фінансів України № 31-29020-09-10/22716 від 04 серпня 2016 року проведено розслідування щодо правильності та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення ОСОБА_3, яким встановлено, що на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року (справа № 44627/12/9104), відповідачу з 11 травня 2011 року було призначено пенсію на пільгових умовах, передбачену п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Оскільки ОСОБА_3 мав право на пенсію під час перебування на обліку у Перечинському районному центрі зайнятості, а саме з 20 травня 2011 року по 14 травня 2012 року, тому ним неправомірно отримано допомогу по безробіттю у розмірі 6 651,02 грн. та така підлягає відшкодуванню ДЗФССВВ (а. с. 11-13).

27 квітня 2017 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія щодо повернення вказаних грошових коштів в добровільному порядку на підставі наказу директора Перечинського районного центру зайнятості протягом 15 календарних днів з дня її отримання, однак така залишена ОСОБА_3 поза увагою (а. с. 15, 16-17, 18).

Як вбачається позовної заяви та доданих до неї документів, позивач як на підставу своїх вимог посилається на пп. «г» ч. 3 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та на ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» № 803-XII від 01 березня 1991 року (далі Закон № 803-XII) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Не можуть бути визнані безробітними громадяни які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку.

Згідно ч. 4 ст. 2 цього Закону у разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу. Реєстрація громадян провадиться при пред'явленні паспорта громадянина України і трудової книжки, а в разі потреби - військового квитка, документа про освіту або документів, які їх замінюють.

За правилами ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-III від 02 березня 2000 року (далі Закон № 1533-ІІІ) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно пункту 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20 листопада 2000 року, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Разом з цим встановлено, що ОСОБА_3 з метою призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із усною заявою, у відповідь на яку 21 вересня 2010 року заступник начальника головного управління повідомив, що у звязку з відсутністю первинних документів визначити йому право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не можливо (а. с. 36-37).

Крім цього, ОСОБА_3 звертався із заявою про підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та з інших питань, до Управління праці та соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації, однак йому повідомленням № 442/02-07 від 31 березня 2011 року запропонували звернутися до відповідної комісії при головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області у порядку та спосіб, встановленими Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, або до суду у порядку адміністративного судочинства (а. с. 38).

На виконання вказаних рекомендацій відповідач подав до управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі заяву з копіями необхідних документів, у відповідь на яку йому листом № 889/03 від 19 квітня 2011 року повідомили, що комісією при головному управлінні Пенсійного фонду в Закарпатській області підтверджуються періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника. Так як філія «Перечиндержспецлісгосп» Головного державного спеціалізованого лісогосподарського агропромислового підприємства «Закарпатагроліс» є правонаступником Перечинського міжгосподарського лісгоспу та Перечинського міжколгоспного лісництва, тому комісією не може розглядатися дане питання (а. с. 39-40).

Таким чином, у звязку з відмовою управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі у призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років, 19 серпня 2011 року він звернувся до Перечинського районного суду з адміністративним позовом (справа № 2-а-601/11) про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням спеціального трудового стажу в період з 19 травня 1987 року по 17 грудня 1999 року (а. с. 33-35).

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року, зобовязано управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області з 11 травня 2011 року призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років з урахуванням спеціального трудового стажу за період з 29 травня 1987 року по 17 грудня 1999 року (а. с. 41-44, 45-47).

Адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі Закарпатської області про зобовязання призначити пенсію за вислугу років розглянута Львівським апеляційним адміністративним судом 27 березня 2013 року без участі сторін. За результатами розгляду винесена ухвала суду, копії якої сторонам було надіслано 01 квітня 2013 року (а. с. 45-47, 48). 21 травня 2013 року на виконання постанови суду про призначення пенсії видано виконавчий лист, а 05 червня 2013 року виконавче провадження у даній справі закінчене (а. с. 49, 50, 51).

Так, за змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

У ст. 1215 ЦК України встановлено випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Отже, Закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (діє презумпція правильності розрахунку та добросовісності набувача), отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що на момент подання заяви до Перечинського РЦЗ (20 травня 2011 року) ОСОБА_3 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у звязку з неможливістю визначити наявність у нього права на таку (а. с. 36-37, 38, 39), вона була призначена тільки 27 березня 2013 року за результатами розгляду справи Львівським апеляційним адміністративним судом, тому суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 недобросовісності при отриманні допомоги по безробіттю, умислу у невиконанні обовязків та зловживання ними, внаслідок чого з підстав, викладених у позовній заяві, позов до задоволення не підлягає.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України по справі № 6-151цс13 від 22 січня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 19 Закону № 803-XII Державна служба зайнятості здійснює у порядку, встановленому законодавством, перевірку достовірності поданих особою даних, які є підставою для надання статусу безробітного, виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

З даної позовної заяви вбачається, що така надійшла до суду 26 травня 2017 року (а. с. 1).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом, до того ж пропустив трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, оскільки в силу наданих йому повноважень міг довідатись та перевірити відомості, зазначені відповідачем в заяві від 20 травня 2011 року, раніше, а саме після винесення ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 19 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

у позові Перечинського районного центру зайнятості до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_5