Справа № 369/5732/17
Провадження № 6/369/126/17
УХВАЛА

Іменем України

02.06.2017 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві Головного управління юстиції у м. Києві про примусове проникнення до житла боржника, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року державний виконавець звернувся до суду з даним поданням. Свої вимоги мотивував тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист по виконанню рішення суду. В ході виконання боржником заходів щодо добровільного виконання не вжито. Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав за боржником зареєстровано право власності на садовий будинок, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Забіря», вул. Кільцева, 2, буд. 35.

Просив суд вирішити питання про примусове проникнення в домоволодіння та земельна ділянка, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Забіря», вул. Кільцева, 2, буд. 35.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи при виконанні судових рішень вирішується судом за місцемзнаходження житла чи іншого володіння за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судовому засіданні державний виконавець Шевченко Т.С. вимоги та доводи подання підтримала. Вказала, що боржник знає про наявність відкритого виконавчого провадження, але ухиляється від його виконання. Іншим чином виконати судове рішення є не можливим. Іншого рухомого чи нерухомого майна не встановлено.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали подання та доданих до нього документів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

15 березня 2016 року Господарським судом м.Києва наказ №910/32005/15 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОСОБА_1 К» основного боргу 86 695,50 грн., пені в розмірі 4 402,22 грн., три відсотки річних 2 287,34 грн., інфляційні втрати 42 063,56 грн. та судовий збір 2031,73 грн., який предявлено для примусового виконання до Відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві Головного управління юстиції у м. Києві.

З наданих виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження № 50645821 встановлено, що постановою державного виконавця від 05 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання наказу до 12 квітня 2016 року.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага. Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 ч. 3 ст. 18 Закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Постановою державного виконавця від 23 січня 2017 року вирішено здійснити опис майна боржника, а саме садового будинку загальною площею 109,4 кв.м, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Забіря», вул. Кільцева, 2, буд. 35, та земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,06га, кадастровий номер :05:021:0017, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Забіря», вул. Кільцева, 2, буд. 35.

У поданні виконавець посилався, що боржнику ОСОБА_1 належить на праві садовий будинок та земельна ділянка на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Забіря», вул. Кільцева, 2, буд. 35.

Згідно актів державного виконавця від 08 лютого 2017 та від 13 березня 2017 року встановлено, що виходом державного виконавця до садового будинку, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Забіря», вул. Кільцева, 2, буд. 35, перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, так як державного виконавця не було допущено до домоволодіння.

Разом з тим, у матеріалах подання, наданих суду, відсутнє підтвердження повідомлення боржника ОСОБА_1 про час, місце та дату проведення вищевказаних виконавчих дій, а саме направлення державним виконавцем повідомлення про виїзд та проведення опису й арешту майна та отримання боржником відповідних повідомлень. Тому подані акти суд не бере до уваги як доказ ухилення боржником від виконання судового рішення. Крім того, дані акти підписані лише державним виконавцем без залучення понятих.

Крім того, в поданих матеріалах відсутнє будь-яке підтвердження повідомлення боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з 2016 року, оскільки дана постанова надсилається боржнику з рекомендованим повідомленням. В цілому, подані матеріали не містять відомостей про направлення всіх постанов, повідомлень, вимог на адресу боржника, не подано підтвердження зареєстрованого місця проживання боржника, не вказано державним виконавцем і чому не повідомлений боржник. Також матеріали подання містять відповідь, що за боржником зареєстровані транспортні засоби, але в поданні не вказано чому не можливо накласти арешт на них та можливість примусового звернення стягнення саме на дане майно, враховуючи загальну заборгованість боржника та відповідно вартість автомобіля та садового будинку. Відсутні докази перевірки державним виконавцем що за автомобілі зареєстровані за боржником, оскільки матеріали подання містять дві різні відповіді одною датою. Також суд оцінює критично пояснення державного виконавця, що боржник знає про відкрите виконавче провадження, не відкриває двері за місце реєстрації, за місцем знаходження майна, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано. Вцілому подані суду матеріали містять лише копії супровідних листів на адресу боржника, але відсутні підтвердження як направлення, так і вручення даних листів боржнику.

Таким чином, державним виконавцем не подано суду достовірні докази того, що станом на час розгляду подання державним виконавцем виконано всі дії з примусового виконання судового наказу, передбачені Законом України Про виконавче провадження, та доказів проживання і повідомлення боржника про відкрите виконавче провадження та як наслідок ухилення його від виконання, неможливість виконання наказу іншим чином.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 376, 208-223 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві Головного управління юстиції у м. Києві - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя