Справа № 452/780/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"02" червня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 27 березня 2017 року предявила позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: факту реєстрації шлюбу між ОСОБА_5, котрий помер 17 березня 2013 року, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який було зареєстровано 20 лютого 1956 року в сільській раді с. Баранівці Дрогобицького району Львівської області; встановлення фактів родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6, котрий помер 14 березня 2013 року був сином ОСОБА_5, котрий помер 17 березня 2013 року та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнання за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Цимбрила, 70 у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області.

У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_5 відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок і вона, позивач, з метою оформлення спадщини звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та на підставі її заяви нотаріусом 12 вересня 2013 року заведена спадкова справа, але у свідоцтві про шлюб міститься ряд помилок, а саме, записано, що шлюб з нею зареєстрував ОСОБА_7, а у свідоцтві про смерть зазначено, що помер ОСОБА_5, ураховуючи такі розбіжності в написанні його імені необхідно довести факт реєстрації шлюбу між ними, що підтвердить належність її, позивача, до спадкоємців першої черги.

Крім цього, у свідоцтві про її, позивача, народження її записано як ОСОБА_8, а у свідоцтві про шлюб вона записана як ОСОБА_9.

Також, нотаріус відмовив їй, позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказаний житловий будинок належав позивачу та іншим членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності.

Головою цього двору був ОСОБА_5, котрий помер 17 березня 2013 року, але спадкоємці першої черги, а саме його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовилися від своєї частки в спадщині про що подали відповідні заяви.

Під час судового розгляду позивач та її представник ОСОБА_2 змінили предмет позову та просили встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про одруження та у підтримання позовних вимог, посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов визнали з підстав, наведених позивачем та її представником.

Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті та родинних відносин між фізичними особами.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Згідно паспорта громадянина України заявником є ОСОБА_1 (а. с. 8).

У свідоцтві про народження вона записана як ОСОБА_10, а у свідоцтві про одруження, як ОСОБА_11.

Також у свідоцтві про одруження її чоловіка записано як ОСОБА_7, а у свідоцтві про смерть він записаний ОСОБА_5.

Отже, зазначене свідоцтво про одруження, видане 10 квітня 1956 року сільською радою с. Баранівці Самбірського району Львівської області про реєстрацію шлюбу 20 лютого 1956 року (актовий запис № 3) між ОСОБА_7 і ОСОБА_11, у якому імя нареченого неправильно записано ОСОБА_7 замість ОСОБА_5, а по батькові нареченої неправильно записано Пантелейлівна замість Пантелеймонівна належить позивачу ОСОБА_1.

Установлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для ОСОБА_1, так як дає підстави для оформлення спадщини після смерті чоловіка.

ОСОБА_5 був головою колгоспного двору, до складу майна якого належали житловий будинок, стайня, стодола, шопа, вбиральня, криниця та огорожа.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Станом на 01.07.1990 року членами двору були дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, котрий помер 15 березня 2013 року.

За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/3 частині вказаного будинку, і після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/3 частину цього будинку.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ураховуючи наведене батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті свого сина ОСОБА_6, а ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті і чоловіка.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_7

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ураховуючи наведене, право ОСОБА_1 на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вказаний будинок.

Наслідки визнання позову відповідачам розяснено.

Отже, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про одруження, виданого 10 квітня 1956 року сільською радою с. Баранівці Самбірського району Львівської області, про реєстрацію шлюбу 20 лютого 1956 року (актовий запис № 3) між ОСОБА_7 і ОСОБА_11, у якому імя нареченого неправильно записано ОСОБА_7 замість ОСОБА_5, а по батькові нареченої неправильно записано Пантелейлівна замість Пантелеймонівна.

Встановити, що ОСОБА_6, котрий помер 14 березня 2013 року, був сином ОСОБА_5, який помер 17 березня 2013 року та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Цимбрили, 70 у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя