Справа №639/2756/17
№4-с/639/34/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові скаргу представника заявника ОСОБА_1 акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 на постанову старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу стягувачеві

Встановив:

10 травня 2017 року заявник ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 звернулося до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу стягувачеві.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у Жовтневому ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження № 34472661 щодо виконання виконавчого листа № 2-2439/11, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 15.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 969,23 грн. 21.04.2017 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Виконавець керувався п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» та тим, що майно, на яке можливо звернути стягнення, у боржника відсутнє. ПАТ «ВіЕйБі Банк» не погоджується із зазначеною постановою, оскільки вона є неправомірною, чим грубо порушує норми ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. ст. 19, 58, 124 Конституції України, та має бути скасовано судом. Скаржник зазначив, що державний виконавець не скористався жодним правом, яке він має у процесі здійснення виконавчого провадження, що свідчить про те, що виконавчі дії не проведені належним чином. Державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів боржника. На підставі вищезазначеного, ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3, вимушено було звернутись до суду з зазначеною скаргою.

Представник заявника ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності № 119 від 22.03.2017 року, у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої підтримала скаргу у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі.

Боржник ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Старший державний виконавець Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року, у судове засідання не зявилася, надала суду письмові заперечення по справі, згідно яких вважає зазначену скаргу такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34472661 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2439/11 від 15.06.2012 року, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по кредитному договору № 233/08 від 18.02.2008 року у сумі 13 969,23 грн. При виконанні вищевказаного виконавчого провадження були здійсненні всі заходи щодо його виконання відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України «Про виконавче провадження». Так, 26.09.2012 року старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_7 на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції до 05.10.2016 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2439/11 від 15.02.2012 року виданого Жовтневим районним судом м. Харкова і одночасно накладено арешт на рухоме і нерухоме майно боржника. Згідно відповіді № НОМЕР_1 на запит до Державної податкової Служби про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями державним виконавцем встановлено, що у боржника є відкритий рахунок в банку і 29.01.2016 року в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника і направлено на виконання до банківської установи. 23.03.2017 року державним виконавцем направлено вимогу в АТ «УкрСиббанк» про стан рахунків боржника ОСОБА_5 Згідно відповіді АТ «УкрСиббанк» встановлено, що відкриті рахунки в банку у боржника відсутні та арешт коштів не обліковується. Згідно відповіді УПФУ, боржник на обліку, як особи, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами - не перебуває. Згідно відповіді Державної податкової служби України встановлено, що у боржника відсутні відкриті рахунки у банківський установах та боржник офіційно не працевлаштований. За інформаційною довідкою з НАІС на імя ОСОБА_5 транспортні засоби не зареєстровані. 20.04.2017 року виходом за адресою, вказаною у виконавчому документі, належного майна боржнику та на яке можливо звернути стягнення не виявлено, про що складено відповідний акт державного виконавця. Таким чином, 21.04.2017 року, керуючись п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» нею, старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_4, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Так, згідно з ч. 5 ст. 37 закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, дії державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документу були вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки повернення виконавчого документа без фактичного виконання не означає закінчення виконавчого провадження. Тому на підставі вищевказаного, старший державний виконавець Лаптікова Д.В. у задоволенні скарги просить відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга ПАТ «ВіЕйБі Банк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України і передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом на виконанні у Жовтневому ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області перебувало виконавче провадження № 34472661 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2439/11 від 15.06.2012 року виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по кредитному договору № 233/08 від 18.02.2008 року у сумі 13 969,23 грн.

Вищевказане виконавче провадження було відкрито державним виконавцем за заявою стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» - 26.09.2012 року.

Судовим розглядом встановлено, що в ході примусового виконання виконавчого провадження № 34472661 державним виконавцем було вжито заходів щодо перевірки майнового стану боржника та звернення на нього стягнення в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Так, державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, однак згідно відповіді банківської установи грошові кошти на рахунках відсутні, арешти коштів не обліковуються. Згідно відповіді УПФУ, боржник на обліку, як особи, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами - не перебуває. Згідно відповіді Державної податкової служби України встановлено, що у боржника відсутні відкриті рахунки у банківський установах та боржник офіційно не працевлаштований. За інформаційною довідкою з НАІС на імя ОСОБА_5 транспортні засоби не зареєстровані. 20.04.2017 року виходом за адресою, вказаною у виконавчому документі, належного майна боржнику та на яке можливо звернути стягнення не виявлено, про що складено відповідний акт державного виконавця.

21.04.2017 року, керуючись п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_4, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с.4).

Згідно з ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи, щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, дії державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа були вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки повернення виконавчого документа без фактичного виконання не означає закінчення виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувач має право повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, визначених законом.

Посилання скаржника на те, що державний виконавець не скористався правом на привід боржника, не звернувся до суду для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України та з поданням про розшук боржника , є не обґрунтованим та не заслуговує уваги, оскільки ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» чітко регламентовано перелік обовязків державних виконавців, а звернення державного виконавця до суду з поданням про примусовий привід боржника, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України та з поданням про розшук боржника, є лише його правом.

Суд вважає, що дії державного виконавця були вчиненні у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу не перешкоджає його повторному предявленню, а відтак права стягувача не були порушені

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 387 ЦПК, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. 386-387 ЦПК України, Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження»,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги представника заявника ОСОБА_1 акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 на постанову старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу стягувачеві - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В. Іванова