Справа № 278/2741/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

при секретарі Івашко Т.А.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.10.2016 року просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості за договором кредитної лінії № НКЛ-2010654 від 02.07.2012 року в сумі 83333,18 грн. звернути стягнення за іпотечним договором нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 7462, шляхом визнання за ПАТ "Дельта Банк" права власності на предмет іпотеки; визнати право власності за ПАТ "Дельта Банк" на наступне майно: нежитлове приміщення- вбудовано-прибудоване приміщення перукарні, загальною площею 191,00 кв.м., розташованій за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул. 1-го Травня, 30.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 липня 2012 року між Банком та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії №ВКЛ-2010654, згідно з п.1.1 якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з максимальним лімітом в сумі 2 500 000,00 грн., зі сплатою плати за користування кредитом в мірі 22% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не ніше 01 липня 2015 року включно, на умовах, визначених Кредитним договором.

27 червня 2013 року між Банком, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір про переведення боргу, відповідно до якого зобов'язання за Кредитним договором перейшли до ФОП ОСОБА_2 відповідно до п. 1.2 Договору про переведення боргу ціна зобовязання, що передається до «нового боржника» визначена сторонами в сумі 2116429,97 грн.

27.06.2013 року до кредитного договору було укладено додатковий договір № 1, відповідно до якого сторони погодили, що надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами), а у сукупності «транші», в межах невідновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 2083329,57 грн.

Позивач зазначає, що божник не виконує свої зобовязання за кредитним договором з повернення суми кредиту та сплаті процентів за користування коштами в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором сума якої становить 83333,18 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 02.07.2012 року укладено Іпотечний договір нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 7462, за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором кредитної лінії № НКЛ-2010654 від 02.07.2012 року передано в іпотеку майно: нежитлове приміщення- вбудовано-прибудоване приміщення перукарні, загальною площею 191,00 кв.м., розташованій за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул. 1-го Травня, 30.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором від 02.07.2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, вказала що не визнає позов, оскільки позивачем не надано доказів не предявлення страхового договору, хоча новий страховий договір був укладений 08.07.2014 року, а страховий платіж здійснено 17.07.2014 року, що передбачено договором добровільного страхування майна, тому порушень зв сторони боржника не було.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі.

Так, 02 липня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії №ВКЛ-2010654, згідно з п.1.1 якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з максимальним лімітом в сумі 2 500 000,00 гривень, зі сплатою плати за користування кредитом в мірі 22% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не ніше 01 липня 2015 року включно, на умовах, визначених Кредитним договором (том 1, а.с.9-13).

27.06.2013 року до договору кредитної лінії №ВКЛ-2010654 від 02.07.2012 року було укладено додатковий договір № 1, відповідно до якого сторони погодили, що надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами), а у сукупності «транші», в межах невідновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 2083329,57 грн. (том1, а.с. 16-23).

Також, 27 червня 2013 року між Банком, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір про переведення боргу, відповідно до якого зобов'язання за Кредитним договором перейшли до ФОП ОСОБА_2 відповідно до п. 1.2 Договору про переведення боргу ціна зобовязання, що передається до «нового боржника» визначена сторонами в сумі 2116429,97 грн. (том 1, а.с. 24-26).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 02.07.2012 року між позивачем та відповідачем укладено Іпотечний договір нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 7462, за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором кредитної лінії № НКЛ-2010654 від 02.07.2012 року передано в іпотеку майно: нежитлове приміщення- вбудовано-прибудоване приміщення перукарні, загальною площею 191,00 кв.м., розташованій за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул. 1-го Травня, 30 (том 1, а.с. 27-34).

Згідно п.4.1.6 договору іпотеки у разі порушення позичальником зобовязання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобовязань за цим договором, а також інших обовязків іпотекодавця та/або позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п.5.1 та 5.2 Іпотечного договору від 02 липня 2012 року обов'язок щодо страхування Предмета іпотеки від всіх видів ризиків (в тому числі від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування) покладено на Іпотекодавця у страхових компаніях, які акредитовані Іпотекодержателем. Іпотекодавець зобов'язаний протягом 10 календарних днів з дати укладення цього Договору застрахувати Предмет іпотеки на його повну вартість, але не меншу за узгоджену Сторонами і зафіксовану в п.2.3 цього Договору заставну вартість, та надати Іпотекодержателю копію договору страхування (страхового полісу). Предмет іпотеки страхується на користь Іпотекодержателя за рахунок коштів Іпотекодавця.

Згідно п.п.5.7 даного договору у випадку недотримання Іпотекодавцем умов, передбачених п.п. 5.1, 5.2, 5.5. цього Договору Іпотекодержательна власний вибір має право, як окремо, так і в сукупності вчиняти наступні дії: - застрахувати на підставі цього Договору Предмет іпотеки за власний рахунок, на свою користь, з подальшим відшкодуванням всіх здійснених страхових платежів з Іпотекодавця, з чим останній погоджується, - вимагати сплати штрафу у розмірі 3,0 проценти від суми Кредиту, - вимагати дострокового виконання Зобов'язань за Кредитним договором.

Статтею 7 Закону України Про іпотеку встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до положень ст.37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (правова позиція Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі №6-124цс13).

Відповідно до ст.ст.33, 35 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк.

По справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза та відповідно до висновку експерта № 340/08-2016 від 19.08.2016 року дійсна (ринкова) вартість нерухомого майна, а саме: вбудованого-прибудованого приміщення перукарні, загальною площею 191,00 кв.м., яке розташоване за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул. 1-го Травня, 30, яке належить ОСОБА_1, з урахуванням обємного-планувального рішення та технічного стану обєкта дослідження в цінах станом на момент дослідження складає: 3301100 грн. з урахуванням ПДВ, в тому числі ПДВ: 550183 грн. (том 1, а.с. 236-257).

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст.37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на 28.07.2016 року сума фактичної заборгованості за кредитним договором № НКЛ-2010654 від 02.07.2012 року складає 83333,18 грн. (том 2, а.с. 34), однак, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, ринкова вартість якого складає 3301100 грн., отже вартість майна майже в сорок разів перевищує розмір заборгованості, тому суд приходить до висновку, що розмір кредитної заборгованості є неспівмірним з вартістю іпотечного майна та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього буде суперечити загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, порушення основного зобовязання не змінює обсягу прав позивача, який не позбавлений права на звернення з позовом про виконання забезпеченого іпотекою зобовязання.

Також слід зазначити, що 08.07.2014 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір серії ДМ 011/050/14_0000664 добровільного страхування майна, яким визначено, що страховий платіж підлягає сплаті в строк до 17.07.2014 року (том 2, а.с. 11-14).

також, п. 11.2 даного договору передбачено, що договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин, дня визначеного п. 10.1 Договору, але не раніше 00 годин 00 хвилин дня наступного за днем надходження на поточний рахунок страховика страхового платежу згідно з п. 10.1 Договору.

Страховий платіж був сплачений відповідачем 17.07.2014 року, що вбачається з квитанції № ПН790866 на підставі рахунку № 1 від 17.07.2014 року(том 2, а.с. 93, 94).

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» не доведено, що відповідачем несвоєчасно здійснено страхування заставного майна та суду не надано доказів, що ОСОБА_1 не надала до банку новий договір страхування майна.

Виходячи з обставин справи, позивачем не доведено, що його право є порушеним та має бути поновлене лише за судовим рішенням про визнання права власності на майно. Крім того, суд вважає, що в даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права.

Керуючись Законом України "Про іпотеку", ст.ст. 520, 525, 526, 530, 593, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю. І. Драч