Справа № 345/3287/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1165/2017
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Горейко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 07 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

22.09.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.12.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №92/07-345з, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 60 500 грн. зі сплатою 21% річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення кредиту 10.12.2017 року. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банк звертався в суд з позовом про стягнення заборгованості і рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.10.2010 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за даним кредитним договором станом на 19.02.2010 року в сумі 68 226,22 грн. Однак, рішення суду боржником не виконувалося, борг по тілу кредиту погашено лише 19.02.2016 року. Тому за період з 20.02.2010 року по 20.02.2016 року у відповідача виникла заборгованість за відсотками по кредиту в сумі 33 992,35 грн. Також у зв'язку з неповерненням кредиту та нарахованих відсотків за період з 20.02.2015 року по 19.02.2016 року банком нарахована пеня в сумі 25 868,31 грн. Крім того, банком відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні витрати у сумі 19 485,62 грн. 13.12.2007 року ОСОБА_2 дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_1 на отримання кредиту, зазначивши, що кредит береться в інтересах сім'ї. У зв'язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року за період з 20.02.2010 року по 19.02.2016 року в сумі 79 346,28 грн., з яких 33 992,35 грн. - заборгованість по відсотках, 25 868,31 грн. - пеня, 19 458,62 грн. - інфляційні витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 07 червня 2017 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року за період з 20.02.2010 року по 19.02.2016 року, а саме: заборгованість по відсотках - 33 992,35 грн., інфляційні витрати - 19 458,62 грн. та пеню - 100 грн., а також 990 грн. судового збору. У решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості по відсотках та інфляційних витрат, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги його заяву та не застосував строк позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості по відсотках. Так, як вбачається із позовної заяви, заборгованість по відсотках в сумі 33 992,35 грн. нарахована банком за період з 20.02.2010 року по 19.02.2016 року, тобто за шість років. Проте з даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся тільки 22.09.2016 року. Таким чином в частині вимог за період до 22.09.2013 року банк пропустив строк позовної давності і стягненню з нього підлягає лише заборгованість за період з 23.09.2013 року по 19.02.2016 року в сумі 9563,93 грн.

Також апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд безпідставно зіслався на ч. 1 ст. 264 ЦК України зазначивши про те, що останній платіж ним було здійснено 19.02.2016 року, що свідчить про переривання перебігу позовної давності. При цьому судом не досліджено та не взято до уваги той факт, що останній платіж, який був здійснений ним 19.02.2016 року в сумі 17 757,08 грн. був спрямований на погашення тіла кредиту і виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 26.10.2010 року, яким з нього на користь банку стягнуто заборгованість станом на 19.02.2010 року в сумі 68 226,22 грн. Після ухвалення даного рішення суду всі кошти направлялися ним на погашення боргу згідно рішення суду, а не на погашення чергових платежів.

Крім того апелянт зауважує, що при стягненні інфляційних витрат за неповернутий кредит суд не взяв до уваги той факт, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.10.2010 року з нього стягнуто все тіло кредиту в сумі 53 441,62 грн. і з даного моменту пройшло шість років, а тому сума інфляційних витрат за неповернутий кредит знаходиться поза строком позовної давності. Щодо інфляційних витрат за відсотками, то враховуючи суму боргу по відсотках, яка знаходиться в межах строку позовної давності, а саме 9 563,93 грн., розмір інфляційних витрат становить 3 691,58 грн.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по відсотках та інфляційних витрат змінити, зменшивши розмір заборгованості по відсотках до 9 563,93 грн. та розмір інфляційних витрат до 3 691,58 грн.

У засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у них мотивів.

Представник позивача та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не повністю.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання умов договору кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року у відповідача наявна заборгованість перед банком за період з 20.02.2010 року по 19.02.2016 року в розмірі: 33 992,35 грн. - заборгованість по відсотках, 25 868,31 грн. - пеня та 19 458,62 грн. - інфляційні витрати, а тому вказані кошти підлягають стягненню на користь банку. Однак, враховуючи стан здоров'я відповідача та те, що ним достроково погашено тіло кредиту, розмір пені слід зменшити до 100 грн. З урахуванням положень ч. 4 ст. 65 СК України, ст. 541 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів з таким висновком суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту не погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (в подальшому назву змінено на ПАТ «Укрсоцбанк») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №92/07-345з, відповідно до якого банк надав, а позичальник ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 60 500 грн. зі сплатою 14,50% річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном погашення кредиту 10.12.2017 року (а.с. 6-8). Згідно додаткової угоди №1 про внесення змін до договору кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року, укладеної між сторонами 29.07.2008 року (а.с. 4), з 31.07.2008 року процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 21% річних.

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач ОСОБА_1 належним чином їх не виконував, у зв'язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» звертався в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Рішенням Калуського міськрайоного суду від 26.10.2010 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором кредиту станом на 19.02.2010 року в розмірі 68 226,22 грн. (а.с. 9-10).

Борг по тілу кредиту відповідач ОСОБА_1 повністю сплатив 19.02.2016 року. Вказана обставина сторонами визнана.

Однак, за період з 20.02.2010 року по 19.02.2016 року у відповідача мається заборгованість по відсотках в розмірі 33 992,35 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 5 515,18 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 20 353,13 грн., а також інфляційні витрати за кредитом та відсотками в розмірі 19 458,62 грн. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року (а.с. 11-17).

З урахуванням встановленого та положень норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме ст.ст. 526, 527 ч. 1, 530, 611, 612, 625 ЦК України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року за період з 20.02.2010 року по 19.02.2016 року, а саме заборгованості по відсотках в розмірі 33 992,35 грн. та інфляційних витрат в розмірі 19 458,62 грн. При цьому, суд правильно застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та, врахувавши стан здоров'я відповідача і факт повного погашення ним тіла кредиту, вірно дійшов висновку про зменшення пені до 100 грн.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно не застосував до даних спірних правовідносин строк позовної давності, а також помилково дійшов висновку про те, що 19.02.2016 року ним був здійснений останній платіж, що свідчить про переривання перебігу позовної давності, та не взяв до уваги його доводи з цього приводу, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як ствердив апелянт, ним 19.02.2016 року був здійснений платіж в сумі 17 757,08 грн., який був спрямований на погашення тіла кредиту і виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 26.10.2010 року.

Разом з тим наведені твердження апелянта спростовуються розрахунком заборгованості за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року (а.с. 11-17), за даними якого станом на 18.02.2016 року залишок заборгованості ОСОБА_1 по тілу кредиту становить 6 161,57 грн. 19.02.2016 року відповідачем вказані кошти на погашення тіла кредиту сплачено. Також 19.02.2016 року була оплачена сума 11 595,51 грн. на погашення заборгованості по відсотках.

Крім того, з таблиці погашення нарахованих відсотків (а.с. 13) вбачається, що за період з 21.04.2010 року по 01.10.2015 року відповідачем періодично вносилися кошти на погашення нарахованих відсотків.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ОСОБА_1 періодично сплачував платежі по кредиту, зокрема останній платіж ним було здійснено 19.02.2016 року, що свідчить про переривання перебігу позовної давності, та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності.

Разом з тим, суд неправильно вважав обґрунтованою позовну вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року з відповідача ОСОБА_2, як з солідарного боржника.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Приписами ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З аналізу наведених норм слідує, що солідарна відповідальність за невиконання зобов'язання перед кредитором настає у випадку укладення договору поруки між кредитором та особою, яка бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань за договором (поручителем).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 13.12.2007 року дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_1 на передачу ним в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» земельної ділянки площею 0,1142 га, яка знаходиться в с. Томашівці Томашівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області та є їх спільною сумісною власністю. При цьому ОСОБА_2 зазначила, що такий правочин відповідає інтересам їх сім'ї (а.с. 18).

Разом з тим, договору поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язується відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1 за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року, матеріали справи не містять.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 є помилковим, рішення суду в наведеній частині ухвалене без належного дослідження обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме положень ч. 4 ст. 65 СК України, оскільки така регулює правовідносини, які виникають у випадку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тому рішення Калуського міськрайонного суду від 07 червня 2017 року в наведеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та судових витрат.

Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині стягнення судового збору в розмірі 990 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року, що в загальному становить 53 550,97 грн., однак необґрунтовано визначив до стягнення судовий збір в розмірі 990 грн.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення в наведеній частині.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Калуського міськрайонного суду від 07 червня 2017 року в частині стягнення з відповідача судового збору слід змінити, стягнувши з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 535,50 грн. судового збору.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 07 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №92/07-345з від 11.12.2007 року за період з 20.02.2010 року по 19.02.2016 року, а саме: заборгованості по відсотках - 33 992,35 грн., інфляційних витрат - 19 458, пені - 100 грн., а також 990 грн. судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та судових витрат відмовити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 07 червня 2017 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 535,50 грн. судового збору.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Ясеновенко Л.В.

Васильковський В.М.