Справа № 329/54/17
Провадження№2/329/42/2017
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2017 року смт. Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області

в складі: головуючого - судді: Поди Н.М

при секретарі - Сивак В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чернігівка в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, де вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер його батько, ОСОБА_3. Після смерті батька звернувся із заявою про прийняття спадщини до голови Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, від якого дізнався, що за життя батько склав заповіт, яким заповів усе своє майно, його сестрі, ОСОБА_2 Даний заповіт посвідчений 16.09.1992р. головою Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, ОСОБА_4. Вважає даний заповіт недійсним, з підстав:

- 27.08.2007р. отримав письмову відповідь голови Богданівської сільради, що батько за час свого життя заповіту не складав, майно, яке йому належало, нікому у спадщину не перейшло та рекомендував йому для оформлення спадщини звернутися до юриста.

- у 2003р. отримав тяжкий інсульт, не зміг приїхати до Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області та отримати спадщину після смерті батька.

- 22.01.2010р. після лікування, звернувся до Чернігівської РДА Запорізької області, щодо порядку оформлення спадщини.

- 05.02.2010р. надано відповідь, Чернігівської РДА Запорізької області, що у зв'язку з тим, що у нього у володінні знаходиться сертифікат про право на земельну частку (пай), який належав померлому, то він вважається таким, що фактично прийняв спадщину та для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом рекомендовано звернутися до Чернігівської нотаріальної контори.

- у 2010р. із відповіді на його звернення до Чернігівської державної нотаріальної контори Запорізької області, дізнався, що 25.03.1997р. після смерті батька, відкрито спадкову справу за №26/27 за заявою про прийняття спадщини за заповітом (якого раніше не було) від ОСОБА_2 В заяві вказано, що спадкове майно складається з жилого будинку АДРЕСА_1 Рекомендовано йому зібрати пакет документів для отримання спадщини за законом, так як у його володінні знаходиться сертифікат на земельну частку пай. При видачі свідоцтва про право на спадщину будуть застосовуватися норми ЦК України 1963р.

Підготувавши усі необхідні документи, повторно направив заяву на отримання спадщини до нотаріальної контори, де йому повідомлено, що 16.09.1992р. виконкомом Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області за реєстровим № 351 посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3, яким заповіщено все майно його сестрі, ОСОБА_2, а тому він не має права на отримання спадщини та копії заповіту.

Відповідно до відповіді Богданівської сільської ради від 27.08.2007р. №195 батько заповіту не складав.

Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки за життя батько заповіту не складав, а лише збирався його скласти та заповісти усе своє майно саме йому, а не відповідачці - його сестрі, так як за життя вони жодних стосунків не підтримували, а перед його смертю сильно посварилися. Тому звідки взявся цей заповіт за 5 років до смерті батька невідомо, окрім того, має сумніви щодо підпису батьком заповіту, волевиявлення батька не було вільним та не відповідало його волі.

Крім того, послався на ч.5 ст.1224 ЦК України, усунення від права особи на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 складений на користь ОСОБА_2, посвідчений 16.09.1992р. головою Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та його представники, ОСОБА_5, ОСОБА_6 позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивачем до суду надані письмові пояснення, де просив суд взяти до уваги недоліки заповіту, відсутність у ньому паспортних даних батька, ідентифікаційного коду, не зазначене прізвище, ім'я, по батькові батька прописом, не вказано, що заповіт батьком прочитано особисто і відсутній підпис під цими словами, не зрозуміло, що за статті вказані в заповіті, якими керувалася сільська рада, не зрозуміло чия печатка, оскільки відбиток печатки не чіткий і частковий. На бланку заповіту відсутній Герб України, не зазначено число, місяць, рік народження батька, місце народження, національність. Другий примірник заповіту відсутній. В заповіті відсутній підпис сільського голови ОСОБА_8 Також просив викликати до суду колишнього секретаря сільради ОСОБА_9, для встановлення чи її підпис на заповіті, так як на похоронці батька і на документі продажу будинку її підпис з малої букви «з» а на заповіті з великої. Також чому відсутні посилання на ст.ст.1234,1240,1241,1254,1307 ЦК України, право на обов»язкову частку у спадщині. Перевірити нотаріуса на підставі чого вона відкрила спадкову справу сестрі, якщо у неї ні на будинок, ні на землю не було документів, так як вони знаходяться у нього. Також чому не віддала йому землю, так як на час складання батьком заповіту, розпаювання землі не проводилося і в заповіті нічого не вказано за землю. Тобто, на час складання заповіту був тільки будинок. Чому нотаріус не бачила в електронній почті заповіту, вона повинна бачити його перша ніж голова сільської ради. В 1998р. вони приїздили до нотаріуса, ОСОБА_10 і вона не говорила їм про заповіт. Сертифікат на земельну частку пай він з братом, ОСОБА_11 отримав в колгоспній конторі, після 40 днів смерті батька. Хоча сестра в заяві вказала, що їх немає. З батька неправомірно взято державне мито, як учасник бойових дій він звільнений від сплати мита. Чому заповіт складено в сільській раді, а не у нотаріальній конторі, батько на час складання заповіту не хворів, був здоровий.

В письмових поясненнях від 23.05.2017р. вказав, що приїжджав до нотаріуса, ОСОБА_10 06.07.1997р., яка відмовила в написанні заяви про прийняття спадщини в зв'язку з тим, що він вважається таким, що прийняв спадщину, так як у нього в наявності сертифікат на земельну частку (пай ) та вказала, що оформлювати спадщину рано, так як в сільській раді відсутні відомості про землі. 09.08.1998р. приїхав до сільського голови, ОСОБА_8, який ніяких довідок для нотаріуса йому не надавав та вказав, що ще рано і на його прохання не зателефонував йому.

15.01.2000р. їздив до нотаріуса, але її не було, також не зустрівся і з сільським головою, землевпорядник йому надала інформацію, що землі ще не розпайовувалися. Надалі приїздити не мав фінансової можливості і в зв'язку із зайнятістю на роботі та несвоєчасної виплати заробітної плати. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2. померла його донька і необхідно було оформити опіку над онукою, 20.08.2002р. зробили операцію дружині, вимушений був доглядати за нею, у листопаді 2003р. він отримав інсульт, був лежачим. 06.08. 2007р. вони знову з дружиною поїхали до Богданівського сільського голови ОСОБА_8, там їм дали дві довідки про те, що батько на день смерті проживав з сином ОСОБА_11 і сказали їхати до нотаріуса і у разі, якщо вона оформить спадщину, приїхати до них знову та отримати пай. Приїхавши до нотаріуса ОСОБА_10 та повідомила, що вже сестра прийняла всю спадщину і що йому нічого не положено, так як у неї був заповіт на все майно, однак заповіт вона їм не показала і вони знову поїхали нізчим. Після цього він письмово звернувся до ОСОБА_8 щодо надання інформації про наявність чи відсутність заповіту батька. 27.08.2007р. він надав йому відповідь про те, що ніякого заповіту за життя батько не складав, після чого він надіслав цю відповідь нотаріусу, а та в свою чергу написала йому прислати документи для прийняття спадщини на землю, оскільки в заповіті вказаний тільки будинок. Вважає, що відповідачка з нотаріусом і сільським головою була у змові, щоб він не міг отримати належну йому спадщину.

В письмових поясненнях від 20.06.2017р. вказав, що колишній голова Богданівської сільради ОСОБА_8 підробив заповіт, тому його і немає в нотаріальній конторі і тому його не було внесено до спадкового реєстру, його було внесено лише 19.04.2013р., хоча тепер нотаріус не мала на це право, оскільки тоді його не було в реєстрі. Також в реєстрі немає відомостей про відкриту спадкову справу на ім'я сестри, а є лише відомості про відкриту справу на його ім'я від 05.12.2011р. в Чернігівській державній нотаріальній конторі, і двох однакових справ не буває.

В письмових поясненнях від 27.06.2017р. вказав, що дізнавшись у 2009р. про наявність заповіту, не міг його оскаржити через стан свого здоров'я, на підтвердження чого надав ксерокопію виписки з історії хвороби.

Просив визнати заповіт недійсним та порушити кримінальне провадження за зловживання службовим становищем відносно колишнього сільського голови ОСОБА_8 і нотаріуса ОСОБА_10 за підробку заповіту та надання йому неправдивої інформації на його листи, а також відносно його сестри, ОСОБА_2 .

Відповідач, ОСОБА_2 та її представник, ОСОБА_12 в судовому засіданні позов не визнали посилаючись на його безпідставність, так як волевиявлення ОСОБА_3 на складання заповіту було вільним. Складати заповіт на її користь батька не примушувала, це була його воля. Психічними захворюваннями батько не хворів, на відповідному обліку не перебував. Навідувала батька часто, так як вона проживає ближче чим її брат, позивач по справі. Хоронила батька, доглядає за могилами батьків, поставила пам»ятники, чого не робить її брат. Батька ніколи не била, тільки доглядала. Прийняла спадщину тільки на будинок, на землю, ні, так як вважала, що без оригіналу сертифіката не має права оформити спадщину. В розмові з братом По заповіту батько заповідав все належне йому майно. Надавала ОСОБА_13, сину позивача, довіреність на оформлення спадщини на земельну частку (пай) на її ім.»я з подальшим переоформленням на нього. Але він переговоривши з батьками відмовився виконувати дії відповідно до доручення.

Свідок ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася за станом здоров'я, надала до суду письмову заяву, в якій вказала, що складала заповіт відповідно до форми, яка була на той час та підтвердила свій підпис на складеному заповіті.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що був головою Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області. До нього особисто позивач та його дружина з приводу наявності заповіту після смерті ОСОБА_3 не зверталися. Відповіді на запити ОСОБА_1 готувала секретар, він їх лише підписував.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що приблизно через 40 днів після смерті батька чоловіка, разом з ним та його братом, ОСОБА_11 отримали в конторі ТОВ Агрофірма «Промінь» сертифікат на право на земельну частку (пай), після чого звернулися до голови Богданівської сільської ради ОСОБА_8 з приводу роз'яснення подальших їхніх дій. Той роз'яснив, що їм необхідно приїхати пізніше, оскільки ще невідомо, де саме будуть розпайовуватись землі, а вже безпосередньо після розпаювання вони зможуть оформити спадщину. Цього ж дня звернулися й до Чернігівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, де нотаріус їм пояснила, що оскільки у них на руках є сертифікат на землю, вони вважаються такими, що прийняли спадщину і ніякої заяви писати не треба. Після цього, вони періодично приїздили до ОСОБА_8 та в нотаріальну контору. ОСОБА_8 неодноразово говорив їм про те, що заповіту батько не складав, тобто його не існує, а в нотаріальній конторі їм сказали, що у 2007р. відкрито спадкову справу за заповітом і що вони не мають права на спадкове майно. В цьому ж році, нотаріус надіслала їм перелік документів, які необхідні для оформлення спадщини на землю, коли вони приїхали до неї з цими документами, вона знову сказала, що вони не мають права на спадкове майно. Вважає, що голова сільської ради, нотаріус і відповідачка були у змові, навмисно вводили їх роками в оману, щоб вони не отримали спадщину і ніякого заповіту не було, вони самі його склали, бо батько цього зробити не міг. В заповіті багато недоліків, відсутні особисті дані спадкодавця, його національність та інше, що вказує на те, що його складено без участі батька. Крім того, вказала, що роками вели переписку з нотаріусом та сільським головою з приводу оформлення спадщини через те, що у них складалися тяжкі життєві ситуації і вони не могли вчасно її оформити: померла донька, потім їй зробили операцію, після чого вона стала інвалідом 1 групи, пізніше чоловік переніс інсульт та інфаркт.

Свідок ОСОБА_10 - в судовому засіданні пояснила, що з жовтня 2006р. по січень 2011р. працювала завідуючою Чернігівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області, з січня 2011р. по теперішній час - завідуюча Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області. Приблизно у 2009р. до неї особисто звернувся ОСОБА_1 з проханням видати йому постанову, так як він пропустив встановлений законодавством строк на прийняття спадщини, при цьому він мав при собі сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до алфавітної книги встановила, що колишнім нотаріусом, ОСОБА_7 25.03.1997р. за письмовою заявою ОСОБА_2, надісланою поштою, відкрито спадкову справу №26/97. Крім заяви та конверту, у ній більше нічого не було. В заяві на прийняття спадщини було вказано про наявність заповіту, у зв'язку з чим вона нічого не могла йому оформити за відсутності самого заповіту, а перевірити наявність чи відсутність заповіту на той час було неможливо, оскільки спадковий реєстр створено приблизно у 2000 році. При поданні заяви спадкоємцем на прийняття спадщини, сам заповіт не вимагався, він був необхідний безпосередньо при видачі свідоцтва про право на спадщину, як і документи, які підтверджували право власності спадкодавця на майно. Після цього, особисто з ОСОБА_1 не спілкувалася, лише відповідала на його письмові звернення та надавала роз'яснення. В залежності від викладених у листах ОСОБА_1 запитань, така й надавалася відповідь.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що з листопада 2015р. по 25 травня 2017р. працював головою Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, зараз в.о. старости Богданівського старостинського округу виконавчого комітету Чернігівської селищної ради. У 2009р. в сільській раді не працював, тому не міг надати позивачу копію заповіту. Крім того вказав, що у книзі реєстрації нотаріальних дій сільської ради дійсно є запис про складання та посвідчення заповіту ОСОБА_3 та вказані його особисті дані, на підтвердження чого надав для огляду оригінал заповіту та книги реєстрації.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що працювала державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області. У 1997р. нею була відкрита спадкова справа за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом після померлого батька, ОСОБА_3 та видано свідоцтво про право на спадщину, оскільки підстав для відмови у його видачі не було. Заповіт було складено та посвідчено секретарем сільської ради відповідно до діючого на той час законодавства. Також пояснила, що позивач маючи оригінал сертифікату на земельну частку (пай) не мав права на його спадкування за законом, так як відповідно до заповіту, де вказано, що заповідач ОСОБА_3 заповідав все належне йому майно на час смерті.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача та відповідача з дитинства, оскільки були сусідами. ОСОБА_2 постійно відвідувала батька, допомагала по господарству, ОСОБА_1 приїжджав дуже рідко. Коли батько помер, ОСОБА_2 здійснила його поховання, а пізніше і поховання брата, ОСОБА_11, доглядає за їх могилами, встановила пам'ятники. ОСОБА_1 після смерті батька не приїздив.

Заслухавши позивача та його представників, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.2 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Суд вважає, що позивач, звернувшись з даним позовом до суду, помилково посилається на норми чинного Цивільного кодексу України, оскільки заповіт складений в 1992 році, тобто на час, коли діяв Цивільний кодекс УРСР (в редакції 1963 року), а тому при розгляді даного позову слід керуватися нормами цього Кодексу, що передбачено Перехідними положеннями до Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року).

Відповідно до матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_3, батько сторін по справі, що підтверджується актовим записом № 05 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.02.1997р., виданого Богданівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області (а.с.5).

За життя ОСОБА_3, 16 вересня 1992 року на випадок своєї смерті заповів усе належне йому на день смерті майно відповідачу по справі, ОСОБА_2

Даний заповіт 16.09.1992р. посвідчено секретарем виконавчого комітету Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області ОСОБА_9 та зареєстровано у книзі нотаріальних дій за №351 відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих від 19 січня 1976 року N 1/5, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР. Судом в судовому засіданні досліджено оригінал спірного заповіту, та долучено до матеріалів справи належним чином завірену копію. (а.с.176)

Вказаний заповіт є чинний і внесений до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), що підтверджується Інформаційною довідкою з реєстру № 46896478 від 27.02.2017 року (а.с.43-45).

В судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_3 мав трьох дітей: ОСОБА_1- позивач по справі, ОСОБА_11 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3. та ОСОБА_2 - відповідачка по справі.

Відповідно до наявних в матеріалах справи довідок, виданих виконкомом Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області від 06.08.2007р. вказано, що спадкодавець ОСОБА_3 на час смерті проживав із сином, ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.69), а в довідці від 03.04.2013р. вказано, що на день смерті ОСОБА_3 проживав один (а.с.102).

Судом встановлено, про що також не заперечували сторони, що спадкоємець ОСОБА_11 проживав з спадкодавцем ОСОБА_3 тимчасово.

Після смерті ОСОБА_3, у березні 1997р. до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася відповідач, ОСОБА_2 та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 11.09.1997р. (а.с.179).

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_11 у визначений ст. 549 ЦК УРСР ( в ред.1963р.) строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. Відповідно до даної статті, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем не вчинювались відповідні дії, що свідчили про прийняття ним спадщини, та таких доказів до суду не надано.

Після смерті батька позивач звернувся до суду через 20 років. Наявність, або відсутність заповіту не позбавляло права позивача звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом у встановлені законом строки.

На час прийняття відповідачкою, ОСОБА_2 спадщини після померлого ОСОБА_3, ні позивач, ні їх брат, ОСОБА_11 не мали права на обов'язкову частку в спадщині, відповідно до ст. 535 ЦК УРСР ( в ред.1963р.), на яку є посилання в заповіті, в якій вказано, що право на обов'язкову частку в спадщині мають неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Позивач, ОСОБА_1 на час відкриття спадщини не був ні пенсіонером, ні інвалідом, інвалідність 2 групи йому призначено з 28.01.2004р. по 31.01.2005р., потім була призначена інвалідність 3 групи з 2005р. по 2009р. На даний час позивач є інвалідом 2 групи довічно, відповідно до пенсійного посвідчення, виданого 03.10.2013р. (а.с.11,12).

В судовому засіданні позивач вказав про те, що через 40 днів після смерті батька разом з братом звернулися до ТОВ Агрофірма «Промінь», де йому видали оригінал сертифікату на земельну частку (пай), який по даний час знаходиться у нього.

Відповідачці, ОСОБА_2 було відомо про знаходження оригіналу сертифікату на земельну частку (пай) у позивача, ОСОБА_1, так як відповідно до довіреності від 09.03.2013р., якою ОСОБА_2 (відповідачка по справі) уповноважує сина позивача по справі, ОСОБА_13 вести справу про передачу їй спадкового майна після померлого,ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_3, земельної частки (паю), яка знаходиться у колективній власності КСП «Чернігівський» Богданівської сільської ради Чернігівського району та отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати його.

Листом від 27.08.2007р. Богданівська сільська рада Чернігівського району Запорізької області повідомила позивача про те, що ОСОБА_3 за час свого проживання на території сільської ради заповіт не складав, майно, яке числиться за ним нікому у спадщину не перейшло та рекомендовано звернутися за допомогою до юриста для оформлення спадщини (а.с.13).

В судовому засіданні встановлено, що даний лист був складений секретарем сільської ради, ОСОБА_8 його тільки підписував. Крім того, за скаргою позивача, ОСОБА_1 з цього приводу була проведена перевірка прокуратурою Чернігівського району та надано відповідь позивачу від 13.08.2014р., де вказано, що посадовими особами Богданівської сільської ради помилково надано відповідь 27.08.2007р. про відсутність заповіту та вказано, що ними порушено вимоги законодавства, за що вони заслуговують на притягнення до відповідальності, поряд з тим строк притягнення до відповідальності сплив. Крім того, в листі вказано, що Чернігівською нотаріальною конторою на листи позивача надано ґрунтовне роз'яснення про порядок отримання свідоцтва про спадщину, однак позивачем заходи зазначені в листі Чернігівської державної нотаріальної контори не виконані. Крім того, вказано про те, що за результатами перевірки прокуратурою Чернігівської державної нотаріальної контори порушень не встановлено, у зв'язку з цим підстави для вжиття заходів прокурорського реагування відсутні та надано роз'яснення про право позивача звернутися до суду (а.с.81).

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповіт - це є угода і порядок визнання угоди недійсною регулюється ст.ст.41-61 Цивільного кодексу (в редакції 1963 року). За своєю правовою природою заповіт є формою одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 45 ЦК УРСР 1963р., недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно ст.541 ЦК УРСР ( 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі, з зазначенням дати та місця його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений. Недотримання форми заповіту тягне за собою його недійсність.

Суд відхиляє заперечення позивача про відсутність права посвідчення посадовими особами Богданівської сільської ради заповітів, так як це суперечить Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих від 19 січня 1976 року N 1/5, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР у відповідності зі статтею 14 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, зокрема, посвідчують заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій. Порядок вчинення нотаріальних дій посадовою особою виконавчого комітету визначений розділом ІІ «Загальні правила вчинення нотаріальних дій» Інструкції.

Таким чином, посадові особи Богданівської сільської ради мали право посвідчувати спірний заповіт.

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_9, дійсно вона особисто посвідчувала заповіт ОСОБА_3 у формі, яка була чинна на час складання заповіту(а.с.115,178).

Суд відхиляє твердження позивача про відсутність заповіту складеного батьком на користь відповідачки та що заповіт, який є в наявності, підроблено посадовими особами Богданівської сільської ради та нотаріусом, які були у змові, з наступних підстав. Заява відповідача, ОСОБА_2 про прийняття спадщини посвідчувалась 11.03.1997р. нотаріусом Першої Запорізької нотаріальної контори, ОСОБА_16, а постанова про прийняття заяви ОСОБА_2, на прийняття спадщини виносилася іншим нотаріусом - нотаріусом Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано 11.09.1997р. державним нотаріусом, ОСОБА_7

Всі вчинені нотаріусами дії, зареєстровані в реєстрі.

Позивач, ОСОБА_1 в позові, зокрема, посилається на порушення вимог щодо форми заповіту, а саме відсутності в ньому числа, місяця та року народження батька, місця його народження та національність, паспортних даних, ідентифікаційного коду, прізвища, ім'я, по батькові прописом, не вказано, що заповіт батьком прочитано особисто і відсутній підпис під цими словами, не зрозуміло, що за статті вказані в заповіті, якими керувалася сільська рада, не зрозуміло чия печатка, оскільки вона розмазана і наявна лише її половина, чому заповіт складено сільською радою, а не нотаріусом, чому на бланку заповіту відсутній Герб України.

Як вбачається з тексту і змісту спірного заповіту, він складений у 1992 році у вересні місяці 16-го дня в с. Богданівка Чернігівського району Запорізької області. Заповіт складений письмово, друкованим способом за формою, яка існувала на час його складання (додатки N 47 - 49 Інструкції) за формою і за якою виконавчим органом ради, який вправі їх посвідчувати, складалися усі заповіти. Зазначення дати, місця народження, національність, паспортних даних, ідентифікаційного коду заповідача у заповіті на час його посвідчення, не було передбачено Інструкцією яка була чинна на час складання заповіту.( Розділ 2 Посвідчення заповітів - Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення і підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу УРСР). Заповіт підписаний власноручно ОСОБА_3 в присутності посадової особи сільської ради. Заповіт посвідчено секретарем виконкому сільської ради ОСОБА_9, яка займала цю посаду на той час, скріплено печаткою ради та зареєстровано в реєстрі за № 351. Відтиск печатки на оригіналі заповіту чіткий.

Крім того, судом оглянуто книгу нотаріальних дій сільської ради, та виготовлено ксерокопію, в якій міститься запис про посвідчення 16.09.1992 року заповіту ОСОБА_3, який був зареєстрований за № 351 і сумніву у його дійсності у суду не виникає.

Суд відхиляє твердження позивача, про те, що всі записи в книзі були переписані в іншу книгу, за відсутністю підтверджуючих такі дії доказів.

Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що спадкодавець, на час складання заповіту був дієздатним, не страждав на психічні та інші захворювання.

З урахуванням наведеного суд вважає, що заповідач ОСОБА_3 за життя свідомо, добровільно, на власний розсуд і належним чином реалізував власну волю і передбачене статтею 534 ЦК УРСР (1963р.) право на розпорядження власним майном шляхом його заповідання відповідачці ОСОБА_2, власноручно у присутності секретаря сільської ради підписав заповіт.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний заповіт складений 16.09.1992р. ОСОБА_3 на ім"я ОСОБА_2, посвідчений секретарем Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області 16.09.1992року, зареєстрований за № 351, вчинений відповідно до вимог чинного на той час законодавства та посвідчений уповноваженою на це особою, у передбаченій законом формі, за наявності вільного волевиявлення заповідача, тому не може бути визнаний недійсним.

Крім того, суд роз»яснював сторонам, що вони мають право заявляти клопотання про призначення почеркознавчої та інших експертиз, для усунення сумнівів у дійсності заповіту, але сторони не скористались своїм правом і відмовилися.

В судовому засіданні судом досліджено та скопіровано,спадкову справу № 26/97 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, справу почато 25.03.1997р., наданої для огляду нотаріусом, ОСОБА_10 (а.с.137-159).

В матеріалах спадкової справи знаходяться:

- постанова нотаріуса Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_7 для ОСОБА_2 про прийняття її заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яку отримано 25.03.1997р., заява зареєстрована за №29, спадкова справа №26, а також вказано, перелік документів які ОСОБА_2 повинна надати до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину;(а.с.138).

- заява ОСОБА_2. від ІНФОРМАЦІЯ_1. про прийняття спадщини, яка посвідчена 11.03. 1997р. нотаріусом першої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_16 та зареєстрована за № 3-354. На заяві у верхньому лівому кутку нотаріусом Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_7 вказано дату надходження заяви, 25.03.97, вказано номер реєстрації заяви та номер спадкової справи(а.с.139).

- копія поштового конверта яким відповідачка ОСОБА_2 зі штампом поштового відправлення 22.03.97 надіслала свою заяву нотаріусу Чернігівки;(а.с.140)

- заява позивача, ОСОБА_1 від 07.04.2010р. до нотаріуса Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_10 в якій просив надати копію заповіту, та надати перелік документів, які необхідно йому для отримання свідоцтва на спадщину так як у нього знаходиться сертифікат.(а.с.145)

- відповідь нотаріуса Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_10 від 19.04.2010р. на заяву ОСОБА_1 від 07.04.2010р., де вказано, що є заповіт за яким ОСОБА_3 заповідав все майно іншому спадкодавцю, копію заповіту не має права надавати. Запропоновано звернутися до суду для опротестування заповіту, якщо вважає, що він складений з порушеннями (а.с.146).

- заява сина позивача, ОСОБА_13 від 13.03.2013р., де він як представник за довіреністю ОСОБА_2 (відповідачка по справі) просить надати перелік документів які необхідно для отримання свідоцтва на землю так як він проживає далеко та доглядає за батьками та племінницею.(а.с.147)

- ксерокопія довіреності від 09.03.2013р., якою ОСОБА_2 (відповідачка по справі) уповноважує сина позивача по справі, ОСОБА_13, вести справу про передачу їй спадкового майна після померлого,ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_3, земельної частки (паю), яка знаходиться у колективній власності КСП «Чернігівський» Богданівської сільської ради Чернігівського району, отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати його. (а.с.148);

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3, ксерокопія сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_2 виданого на ім.»я ОСОБА_3 на підставі рішення Чернігівської райдержадміністрації від 01.08.1996р. №212, розміром 12,40 в умовно кадастрових гектарах(а.с.149)

- відповідь нотаріуса Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_17 від 19.03.2013р. на заяву сина позивача, ОСОБА_13 від 13.03.2013р., де вказано, що 25.03.1997р. відкрито спадкову справу за №26/97 після померлого ОСОБА_3, за заявою про прийняття спадщини за заповітом від ОСОБА_2 де вона вказала, що спадкове майно складається з жилого будинку, а в поданій копії заповіту вказано все майно. Надалі надано перелік документів, які необхідно надати до нотаріальної контори.(а.с.151).

- відповідь нотаріуса Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_10 на запит ОСОБА_1 з роз»ясненням переліку документів, які необхідно йому для отримання свідоцтва на спадщину (а.с.153)

- відповідь нотаріуса Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_17 від 22.10.2013р. на запит ОСОБА_1, де вказано, що ОСОБА_2 прийняла спадщину і відмовитися від отримання свідоцтва не має права. Також вказано, щоб позивач прислухався до неодноразових письмових роз»ясень нотаріуса, нотаріальна контора не вирішує спори між спадкоємцями та рекомендовано звернутися до суду.(а.с.154);

- заява ОСОБА_1 від 02.03.2016р. до нотаріуса Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_10 в якій просив надати письмову відповідь, чому він за законом не має права прийняти спадщину на земельну частку (пай) після смерті батька ОСОБА_3.(а.с.155);

- відповідь нотаріуса Чернігівської нотаріальної контори, ОСОБА_10 від 24.03.2016р. на запит ОСОБА_1 де вказано, що відповідно до заповіту, ОСОБА_2 заповідано все майно, яка прийняла спадщину і має оформити спадщину на право на земельну частку (пай) на своє ім»я. Та вказано, що таку інформацію було неодноразово доведено до його відома листами від 19.04.2010р., 22.10.2013р. рекомендовано звернутися до суду.(а.с.156)

Крім того, нотаріус ОСОБА_10 не могла відмовити позивачу, ОСОБА_1 в написанні заяви про прийняття спадщини після смерті батька, у 1997 році, як вказує позивач, оскільки вона працювала нотаріусом Чернігівської державної нотаріальної контори в період з жовтня 2006р.

Позивач не надав суду доказів того, що ОСОБА_3 не мав права складати заповіт на своє майно, не надав доказів, що заповіт не відповідає встановленій законом формі та порядку посвідчення заповіту, що волевиявлення ОСОБА_3 було не вільним і що заповіт складений внаслідок помилки або обману.

За наведених обставин суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не довів обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 534, 535, 541, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року)суд

ВИРІШИВ:

Відмовити, ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя