Справа № 344/6517/17
Провадження № 22-ц/779/1120/2017
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

22.05.2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зіслалася на те, що з 24.05.2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2015 року шлюб між ними розірвано, син ОСОБА_6 залишився проживати з нею. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, оскільки не приймає участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Жодної домовленості по цьому питанню між ними так і не досягнуто. Їй самій важко забезпечувати сина всім необхідним для його нормального розвитку, у звязку з чим вона просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_4. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 22.05.2017 року та до досягнення ним повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що в порушення п. 1 ч. 1 ст. 215 ЦПК України суд у вступній частині оскаржуваного рішення не вказав про його участь та участь позивачки в судовому розгляді даної справи. Крім того, в рішенні суду зазначено, що фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Стверджує, що він та позивачка ОСОБА_4 брали участь в судовому засіданні. Крім того, ним були подані заперечення проти позову, які судом першої інстанції залишено поза увагою. Також на його заяву йому було надано технічний засіб (CD-R диск), на якому міститься звукозапис судового засідання де чітко чути всіх учасників судового процесу по даній справі.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги його заперечення проти позову, а також його пояснення про те, що він постійно оплачував обіди сина в школі, регулярно давав йому грошові кошти в розмірі по 100 150 грн., оплачував заняття логопеда, купив мобільний телефон.

Всупереч вимог ч. 1 ст. 182 СК України суд не врахував його матеріальне становище, те, що в нього є нова сімя і на його утриманні знаходиться син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, на нього покладені обовязки і по оплаті житлово-комунальних послуг.

Враховуючи, що на даний час у нього скрутне матеріальне становище, він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6, в розмірі по 600 грн. щомісячно.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 22.05.2017 року та до досягнення сином повноліття.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити. Рішення суду першої інстанції вважала законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта та представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 24.05.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2015 року розірвано (а. с. 3-4).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НМ №134975 (а.с. 5).

Малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю і знаходиться на її вихованні та утриманні, що підтверджується довідкою №02-02/1685 про склад сім'ї від 19.05.2017 року (а. с. 6) та не заперечується сторонами по справі.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач не працює, однак, є здоровою працездатною особою. Він одружений та має на утриманні малолітню дитину від другого шлюбу. Проте обовязком обох батьків є утримання та виховання дитини. З урахуванням наведеного та встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 900 грн. щомісячно, починаючи з 22.05.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України, а також розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вірно встановивши обставини справи, оцінивши всі наявні в справі докази та правильно застосувавши до спірних правовідносин положення ст. 184 СК України, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання їх малолітнього сина в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції установлено, що син сторін має вади мовлення та вади зору, у звязку з чим потребує лікування у фахових спеціалістів.

Відповідач є здоровою особою, однак ніде не працює. Доказів, які б свідчили про наявність протипоказань для працевлаштування, відповідач суду надав.

Судом також встановлено, що на утриманні відповідача є малолітня дитина від другого шлюбу.

Факт потреби в наданні допомоги своїм батькам у звязку з їхньою хворобою відповідачем не доведено.

А тому доводи апелянта в цій частині не підтверджені будь-якими належними доказами, в зв'язку з чим підлягають відхиленню.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50% заробітної плати боржника.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм матеріального права та встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначив аліменти, підлягаючі стягненню з відповідача в користь позивача на утримання дитини, в розмірі 900 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом допущено порушення п. 1 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме, у вступній частині оскаржуваного рішення не вказано імен сторін, які брали участь у справі, оскільки такі не впливають на правильність судового рішення.

Не спростовують правильності рішення і доводи апелянта про те, що в рішенні суду зазначено, що фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, а фактично таке фіксування проводилось. В матеріалах справи мається журнал судового засідання від 02 червня 2017 року.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишились його заперечення проти позову, а також його пояснення про те, що він постійно оплачував обіди сина в школі, регулярно давав сину грошові кошти в розмірі по 100 150 грн., оплачував його заняття логопеда, купив сину мобільний телефон, що в нього є нова сімя і на його утриманні знаходиться син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також на нього покладені обовязки по оплаті житлово-комунальних послуг, оскільки таким обставинам судом дано оцінку в сукупності зі всіма встановленими обставинами справи. А в силу дії ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що об'єктивні підстави для зменшення розміру аліментів до 600 грн. щомісячно, як того просить апелянт, відсутні.

При цьому колегія суддів зауважує, що в разі зміни обставин, що впливають на визначені розміри платежів, сторони вправі вимагати зміни їх розміру шляхом пред'явлення відповідного позову (ст. 223 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 308 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_8