АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/30/17
Провадження № 22-ц/792/1295/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Кошельник В.М.,

за участю: представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначала, що вона з 20 липня 2008 року по 29 грудня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Старокостянтинівського районного суду від 16.12.2014 року, яке набрало законної сили 29.12.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачкою у АДРЕСА_1, де він і зареєстрований. Вважає, що в інтересах сина, проживати йому необхідно разом з нею, а не з відповідачем. Вказує, що займається підприємницькою діяльністю, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, має час приділяти дитині достатньо уваги, відводити дитину до школи. Зазначала, що вона з сином проживають в квартирі, частка якої належить їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради 04.06.1997 року. В цій квартирі також обладнана кімната для дитини, щоб він міг мати здоровий сон, навчатися, гратися. Посилалась на те, що відповідач не має постійного місця проживання, не має житла, яке б належало йому на праві власності, та не має постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, мешкає постійно на різних орендованих квартирах у різних містах, відповідно, він не може забезпечити у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини його навчання.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_4, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи. На думку апелянта, ОСОБА_4 безпідставно звернулась до суду з позовом, оскільки спору з приводу місця проживання дитини немає, а відповідач ніяким чином не оспорює права позивача.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 157 СК Україн,и питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони з 20 липня 2008 року по 29 грудня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року розірвано (а.с. 7).

Під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-11).

Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 на даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею проживає її син. Позивачу на праві часткової власності належить квартира в АДРЕСА_2, загальною площею 50,4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04 червня 1997 року (а.с. 5).

Син сторін ОСОБА_5 навчається в 1-А класі Старокостянтинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (а.с. 14).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї ОСОБА_4 від 23.12.2016 року встановлено, що для проживання дитини створено усі необхідні умови. Матір свої батьківські обовязки виконує належним чином (а.с. 64).

Згідно з висновком Органу опіки та піклування від 16.03.2017 року №45/21-44-625/2017 року, орган опіки та піклування не заперечує проти проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_4 (а.с. 63).

ОСОБА_4 за попереднім місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 15).

Судом не встановлено жодних обставин, які перешкоджали проживанню сина з матірю. Крім того, відповідач не заперечував проти проживання сина ОСОБА_6 разом з матірю за її місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується заявою від 17 травня 2017 року (а.с. 77).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, правильно застосувавши норми матеріального права, врахувавши вік дитини, її потребу в материнській турботі та догляді, дійшов правильного висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю і тому обґрунтовано задовольнив позов.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові №6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності спору між сторонами є безпідставними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_7

Судді:/підписи/ ОСОБА_8

ОСОБА_9

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Провадження № 22-ц/792/1295/17

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 48