Справа № 648/4259/15-ц
Провадження № 2-п/648/11/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року с.м.т. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

Головуючого судді Бугрименка В.В.

секретаря Когут Є.А.

представник відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що відповідно до укладеного договору від 19 квітня 2007 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Разом з тим, скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконує умови договору, вказані кошти, проценти не повертає, у звязку з чим, станом на 30 вересня 2015 року виникла заборгованість в сумі 1445,16 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом 416,37 дол. США, заборгованості по процентам 638,33 дол. США, заборгованості за комісією та пенею 299,52 доларів США, а також штрафів: 23,33 дол. США (фіксована складова), та 67,71 дол.США (процентна складова). На підставі ст.ст. 526, 530, 610-612, 629,651, 1054 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1445,16 дол. США та судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 1218 грн..

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримує з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмові заперечення на позов, в яких зазначила, що банком не надано доказів про укладення з нею кредитного договору. Разом цим, не заперечувала факту отримання валютного кредиту в позивача та користування вказаними коштами. При цьому зазначила, що в 2007 році вона повернула кредитні кошти, проценти та закрила картковий рахунок, у звязку з чим, вважає вимоги банку є безпідставними. Просила відмовити у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заявила клопотання про застосування позовної давності, у звязку з чим, просила відмовити у позові.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054, ч.1 ст.1055 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа зобовязана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 19 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, який складається з анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умов та Правил).

Згідно до ч.2 ст.207 правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Із заяви позивальника вбачається, що вона підписана відповідачем. Відповідно до змісту заяви, крім самої заяви, договір складається, з довідки про умови кредитування (тарифів) та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний кредитний договір судом недійсним не визнавався.

За таких обставин, доводи відповідача, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору між ними, суд вважає безпідставними.

На підставі вказаного договору, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 800 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.3 Умов та Правил передбачено, що банк має право в односторонньому порядку змінити тарифи, зокрема збільшити або зменшити розмір кредитного ліміту.

З матеріалів справи вбачається, що протягом строку кредитування відповідача, розмір кредитного ліміту неодноразово зменшувався. Останній раз, 14 липня 2009 року, кредитний ліміт встановлено в сумі 420 дол.США.

Відповідно до п. 6.5 Правил позичальник зобовязувалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію відповідно до умов договору.

Із заяви позичальника, яка є невідємною частиною договору, вбачається, що ОСОБА_2 була зобовязана погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами, який слідує за обліковим, у розмірі 7 % від заборгованості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Твердження відповідача, що вона в 2007 році повністю повернула кредит банку та закрила картковий рахунок, є голослівними та безпідставними.

Згідно до ч.1 ст.3, ч.ч.1, 2, 4 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо закриття карткового рахунку.

Разом з цим, з виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що остання здійснювала погашення за кредитом на протязі 2007-2009 років, що спростовує її доводи про повне виконання зобовязання в 2007 році.

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач, скориставшись кредитними коштами, порушила умови договору, останній платіж зробила 23 вересня 2009 року, у звязку з чим, станом на 30 вересня 2015 року, виникла заборгованість в сумі 1445,16 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом 416,37 дол. США, заборгованості по процентам 638,33 дол. США, заборгованості за комісією та пенею 299,52 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Кредитним договором, зокрема в п.8.6 Умов, передбачено, що при порушенні боржником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбаченим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник сплачує банку штраф 500 грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи, що ОСОБА_2 порушила встановлені строки платежів, банк підставно нарахував їй штрафи.

Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Зі змісту ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач зробила 23 вересня 2009 року, а позивач звернувся до суду лише в листопаді місяці 2015 року, тобто із пропуском строку загальної позовної давності. Враховуючи викладене, а також клопотання представника відповідача про застосування позовної давності, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 7,10,15, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.256, 257, 261 526, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області, шляхом подання апеляційної скарги через Білозерський районний суд Херсонської області, протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Бугрименко