Справа № 350/1074/16-ц
Провадження № 22-ц/779/752/2017
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Васильковського В.М., Ясеновенко Л.В.

секретаря Петрів Д.Б.

з участю позивача - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа: ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду від 02 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з даним позовом та після збільшення позовних вимог просив ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 65391, 89 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 гривень завданої моральної шкоди внаслідок ДТП.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що йому на праві власності належить автомобіль марки «SKODA OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску. 16 квітня 2014 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин на автодорозі Н-10, сполученням Стрий - Чернівці в смт. Брошнів - Осада по вул. 22 січня Рожнятівського району Івано - Франківської області відбулось зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем марки «GREAT WALL HOVER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Рожнятівського районного суду від 18 травня 2015 року у справі №350/696/15-п ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

В результаті ДТП належний йому автомобіль «SKODA OKTAVIA» отримав пошкодження, і розмір матеріального збитку, заподіяного йому пошкодженням зазначеного транспортного засобу, становить 63 847, 89 гривень.

Під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, а саме важку закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку середнього ступеня, пластичну епідуральну гематому правої вискової ділянки, лінійний перелом скроневої кістки справа, субарахноїдальний травматичний вилив під оболонки головного мозку, забій м'яких тканин волосистої частини голови, забій грудини. Тому вважає, що внаслідок ДТП йому завдано моральну шкоду через перенесений фізичний біль, необхідність тривалого лікування, неможливість користуватися автомобілем, ходити на роботу, займатися спортом. Враховуючи глибину пережитих страждань, отриманих тілесних ушкоджень, погіршення стану здоров'я, способу життя, просив стягнути 50000 гривень завданої моральної шкоди.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до відповідачів та просила ухвалити рішення про здійснення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхового відшкодування власнику автомобіля марки «SKODA OKTAVIA» ОСОБА_1 в розмірі 65 391, 89 гривень згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 16 квітня 2014 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, на автодорозі Н-10, сполученням «Стрий-Чернівці» в смт. Брошнів - Осада Рожнятівського району Івано - Франківської області, по вул. 22 Січня, сталася ДТП, під час якої відбулось зіткнення двох автомобілів, марки «GREAT WALL HOVER», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керувала вона, та автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_4 яким керував ОСОБА_1

Керований нею автомобіль був застрахований за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7003826 з терміном дії до 29 жовтня 2014 року його власником ОСОБА_5, а також за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу АВТО КАСКО №АЗ/017-008-130000230 з терміном дії до 30 жовтня 2014 року в ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» як такий, що придбаний за кредитні кошти.

У цей же день, 16 квітня 2014 року, одним із учасників ДТП ОСОБА_1, як потерпілим в ДТП, було подано до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заяву-повідомлення (ОЦВ) про страхову подію та всі необхідні документи для виплати належного страхового відшкодування.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 340 гривень.

Одразу після отримання копії постанови суду ОСОБА_1 подав до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» заяву про страхове відшкодування.

12 травня 2014 року ОСОБА_1 провів оцінку вартості матеріального збитку, згідно якої матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «SKODA OCTAVIA», внаслідок його пошкодження при ДТП складає 63 847, 89 гривень, який повинен був бути відшкодований ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія».

Однак, листом від 28 липня 2015 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовило ОСОБА_7 у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи закінченням строку для подання заяви про проведення виплати.

Вважає, що згідно чинного законодавства шкоду внаслідок страхового випадку відшкодовує страховик, тобто страхова компанія, якою застраховано цивільно - правову відповідальність власників наземних транспортних засобів. ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» збитки ОСОБА_7 не відшкодувала, хоча повинна відшкодувати, що привело до порушення її законних прав та інтересів, тому вона змушена звертатись до суду за їх захистом, шляхом подачі позову до страхової компанії про здійснення страхового відшкодування в примусовому порядку.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 01 лютого 2017 року обидва позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 02 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 65 391, 89 гривень, з яких 63 847, 89 гривень - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 200 гривень - витрати на евакуацію автомобіля, 1344 гривні - витрати за зберігання автомобіля на штраф майданчику та 50000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 1205,14 гривень судових витрат по справі. У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа: ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП відмовлено за його безпідставністю.

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та постановити нове про задоволення її позову, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні та неправильному застосуванні судом норм матеріального та процесуального права.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 правомірно відмовився від свого права вимоги до страховика, а повне відшкодування шкоди на його користь необхідно стягнути саме з неї, не відповідають обставинам справи. ОСОБА_1 до матеріалів цивільного позову не було надано письмових доказів на підтвердження позову, і такі докази не були подані ним до початку судового розгляду справи та не було заявлено про їх існування під час попереднього судового засідання, як це передбачено ст. 131 ЦПК України. Під час судового засідання ОСОБА_1 на запитання представника апелянта, чим може підтвердити витрати на ремонт автомобіля, надав суду письмові довідки про його ремонт на суму 24 070 гривень за виконані роботи та 33 787 гривень за використані матеріали і запчастини. ОСОБА_1 не довів поважність причин несвоєчасного подання ним письмових доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а суд першої інстанції незаконно прийнявши дані докази як належні і допустимі, постановив незаконне рішення про стягнення з неї 63, 847, 89 гривень матеріального збитку, 200 гривень - за евакуацію автомобіля, 1344 гривень - за зберігання автомобіля на штраф майданчику.

Також в порушення вимог норм процесуального права судовий розгляд 02 березня 2017 року проведено без її участі та ухвалено рішення по справі за її відсутності, хоча вона не подавала заяву про розгляд справи без її участі, чим порушено вимоги п.3 ч. 1 ст. 169 ЦПК України.

Відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень не обґрунтовано жодними доказами щодо такого розміру стягнення та не наведено переконливих мотивів щодо обґрунтування цього рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не застосував норми матеріального права та не врахував, що до цих правовідносин необхідно застосувати положення ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки цивільна відповідальність керованого нею автомобіля на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а застрахованим транспортним засобом був автомобіль марки «GREAT WALL HOVER» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з терміном дії до 29 жовтня 2014 року його власником ОСОБА_5 а також застрахований за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу АВТО КАСКО №АЗ/017-008-130000230 з терміном дії до 30 жовтня 2014 року в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» як такий, що придбаний за кредитні кошти. Відповідно до вказаного полісу страховик, яким є ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Апелянт та її представник у засідання апеляційного суду не з'явились, хоча про розгляд справи були повідомлені у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, як потерпілий, бажаючи скористатися своїм правом вимоги до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у зв'язку з настанням страхового випадку, подав страховику відповідну заяву про здійснення страхового відшкодування, однак страхова компанія правомірно відмовила йому у виплаті страхового відшкодування на підставі п. п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому матеріальна шкода підлягає стягненню з винної особи - ОСОБА_3 Позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 у зв'язку з відмовою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у здійсненні страхової виплати не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування, однак такі обставини не позбавляють його права на відшкодування шкоди від особи, яка її завдала.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки «SKODA OKTAVIA 3 HГ», реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, виданого 06 вересня 2012 року Калуським ВРЕВ при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області (а.с.38).

16 квітня 2014 року внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_3 автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що підтверджується постановою Рожнятівського районного суду від 18 травня 2015 року (а. с. 6), якою відповідачку визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 4 ст. 61 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні ДТП та вартості спричиненої позивачу матеріальної шкоди не заперечує.

Вартість матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок даної ДТП становить 63 847, 89 гривень, що підтверджується копією ремонтної калькуляції №25/14 від 11 травня 2014 року, копією звіту №25/14 про оцінку колісного транспортного засобу від 12 травня 2014 року та копією протоколу огляду транспортного засобу від 8 травня 2014 року (а. с. 33-37, 40-46, 47-53). Позивач документально підтвердив фактичні витрати на ремонт пошкодженого автомобіля (а.с. 97-107).

ОСОБА_1В також поніс витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 200 гривень та за зберігання автомобіля на штраф-майданчику в розмірі 1344 гривні, що підтверджується копією розрахункової квитанції №228458 від 07 травня 2014 року та копією квитанції №674.45.1 від 07 травня 2014 року (а.с.57,61).

Автомобіль марки «GREAT WALL HOVER», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керувала ОСОБА_3, був застрахований за полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з терміном дії до 29 жовтня 2014 року його власником ОСОБА_5, що підтверджується копією полісу № АС/7003826 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 90).

02 червня 2015 ОСОБА_1 подав до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» заяву про страхове відшкодування за вхідним № 166 від 02 червня 2015 року, однак листом №3251/18 від 28 липня 2015 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовило ОСОБА_7 у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи закінченням строку для подання заяви про проведення виплати, що підтверджується копіями заяви про страхове відшкодування від 02 червня 2016 року та копією листа ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» № 3281/18 від 28 липня 2015 року (а. с. 91, 92).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно змісту ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Відповідно до змісту ст. 3 вказаного Закону, метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно ст. 6 цього ж Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 22-31, 35, 36 цього ж Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, а згідно ч. 2 ст. 14 цього ж кодексу особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Аналізуючи зазначену норму закону, можна виділити два види застраховних осіб: застраховані особи та вигодонабувачі. При цьому введення застрахованої особи до кола суб'єктів відносин страхування допускається лише за її згодою. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування.

Із зазначеного випливає, що договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов'язків останнього.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, де зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_1 пошкодженням належного йому транспортного засобу, становить 63 847 гривень 89 копійок. Крім того, останній поніс витрати, понесені на евакуацію автомобіля в розмірі 200 гривень та зберігання автомобіля на штраф-майданчику в розмірі 1344 гривні.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, оскільки, ОСОБА_8 у зв'язку з відмовою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у здійсненні страхової виплати не скористався своїм правом на отримання такої виплати. Однак, такі обставини не позбавляють його права на відшкодування шкоди від особи, яка її завдала.

Факт отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, а саме важкої закритої ЧМТ, забою головного мозку середнього ступеня, пластичної епідуральної гематоми правої вискової ділянки, лінійного перелому скроневої кістки справа, субарханоїдального травматичного крововиливу підоболонки головного мозку, забою м'яких тканин волосистої частини голови, забою грудини, підтверджено копією витягу з медичної карти стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення Калуської центральної районної лікарні від 12 травня 2014 року (а. с. 75).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В абзаці 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, в п. 9 вказаної вище постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

ОСОБА_1 обґрунтував факт заподіяння йому моральної шкоди, оскільки встановлено, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні і є підстави вважати, що з вини ОСОБА_3 він терпів моральні страждання, що виразилась в перенесенні фізичного болю, необхідності тривалого лікування, неможливості користуватися автомобілем, ходити на роботу, займатися спортом тощо. Розмір моральної шкоди, яку ОСОБА_1 просив стягнути є належним еквівалентом у відшкодуванні його моральних страждань, тому позов в частині стягнення моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано на підставі доказів. У засіданні апеляційного суду позивач наголошує на тому, що й на даний час не відновив втрачене здоровэя, відчуває головні болі, піднімається тиск, і втрата здоров'я від ДТП з вини відповідача є на даний час непоправною.

Відповідач ОСОБА_3 жодним чином не підтвердила неспроможність відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду у зазначеному ним розмірі як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і її розгляду апеляційним судом.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: В.М. Васильковський

Л.В.Ясеновенко