Дата документу 20.06.2017
Справа № 501/2342/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

при секретарі Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним, зупинення нарахування пені та відсотків, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточні редакції) просить:в

- визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27вересня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 01.07.1996 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2;

- визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27 вересня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 01.07.1996 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2;

- визнати недійсним іпотечний договір від 27вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 6261, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 01.07.1996 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2;

- зупинити ПАТ «УкрСиббанк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27 вересня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 01.07.1996 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з моменту останньої оплати за квитанціями;

- виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 27вересня 2006 року, а саме на трикімнатну квартиру розташовану в будинку за № 7, кв. 242, вул. Б.Гайдара у м. Іллічівську

- зобов'язати ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 01.07.1996 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2, повернути ПАТ «УкрСиббанк» у натурі все, що вона отримала на виконання угоди за договором по надання споживчого кредиту № 0 ПОУ Н від 27 вересня 2006 року, та іпотечним договором від 27вересня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6261;

- зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» повернути ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 01.07.1996 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2,у натурі все, що воно отримало на виконання угод за договором по надання споживчого кредиту № НОМЕР_3 ПОУ Н від 27 вересня 2006 року, та іпотечним договором від 27 вересня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №6261.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 вересня 2006 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н, за яким банк надав їй грошові кошти у розмірі 75000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом та строком повернення коштів до 27 вересня 2027 року.

З метою забезпечення цього договору був укладений Іпотечний договір від 27 вересня 2006 року, за умовами якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру №242, розташовану в будинку №7 по вул. Б.Гайдара, у м. Іллічівську (Чорноморську). Одночасно з цим, між Банком та позивачем був укладений ще один кредитний договір на сплату страхових внесків за №3000ПОУ Н від 27.09.2006 р.

Позивач станом на 01 травня 2015 року сплатила на рахунок Банку в погашення кредиту суму у розмірі 66 325,89 дол. США.

Вважаючи, що відповідач в порушення ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав їй повної інформації відносно договору, в наслідок чого умови кредитування, які вказані в договорі, не відповідають дійсній вартості кредиту, то договір є таким, що не відповідає чинному законодавству України, а його умови є несправедливим, і оскільки при наданні кредиту банком були порушені норми Конституції України та ЦК України, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом (а.с.4-6, 89-93).

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити (а.с.219).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав письмові заперечення проти позову (а.с.197-201), в яких просив у задоволенні позову відмовити, а справу розглядати без участі представника Пат «УкрСиббанк».

Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.09.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0 ПОУ Н (надалі Договір) (а.с.7-11). За умовами цього Договору банк надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 75000 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,3% річних, та строком повернення до 27 вересня 2027 року, а Позичальник, в свою чергу, взяла на себе зобовязання в обумовлені кредитним договором строки погашати кредит, сплачувати проценти, комісії. (а.с.7-12).

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним Договором 27.09.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір (а.с.64-66), за умовами якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру №242, розташовану в будинку №7, по вул.Б.Гайдара, у м.Іллічівську (Чорноморську), Одеської області.

Одночасно з цим, між позивачем та відповідачем 27.09.2006 року було укладено ще один кредитний договір на сплату страхових внесків (а.с.220-233).

Позивач стверджує, що вона, станом на 01 травня 2015 року сплатила на рахунок Банку в погашення кредиту суму у розмірі 66325,89 доларів США, при цьому зауважує, що умови кредитування, які вказані в договорі, не відповідають дійсній вартості кредиту, що призвело до подорожчання кредиту, тобто договір не відповідає чинному законодавству України.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10.03.2016 року за клопотанням представника позивача була призначена судово-економічна експертиза (а.с.140) та витребуванні у відповідача докази, які необхідні для проведення експертизи.

По справі була проведена судово-економічна експертиза №103 від 09.11.2016 р. (а.с.159-167), згідно якої експерт надав наступні висновки (а.с.166):

- в ході дослідження наданих документів встановлено, що документально не підтверджується відповідність вимогам чинного законодавства оформлення операцій ПАТ «УкрСиббанк» з надання кредитних коштів ОСОБА_1 за кредитним договором №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року, у розмірі 75000 доларів США,

- Банк при складанні розрахунку мінімальної відсоткової ставки за кредитом, при умові рівномірного помісячного погашення кредиту та сплати відсотків, на суму кредиту у розмірі 75000 доларів США, використав розрахунок подорожчання кредиту за рахунок відсотків за використання кредитом у розмірі 88,30116597%, що склало суму платежу відсотків у розмірі 60944,85 доларів США. У звязку з чим документально не підтверджується оформлення операцій ПАТ «УкрСиббанк» з повноти та нарахування і сплати відсотків за користування ОСОБА_1 відповідно до п.1.1, пп.1.2.1 п.1.2, пп.1.3.1, 1.3.3 п.1.3 Договору про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року у розмірі 10,3% річних;

- згідно наданих на дослідження квитанцій, за час з 27.09.2006 року по 26.09.2014 року ОСОБА_1 сплачено Банку грошових коштів у розмірі 77815,75 доларів США. У звязку з чим, станом на 26.09.2014 року ОСОБА_1 здійснена переплата в розмірі 13719,97 доларів США. У звязку з чим дослідженням не підтверджується зазначена сума заборгованості ОСОБА_1 за випискою по кредитному договору №000 за період з 27.09.2006 року по 29.04.2015 року по рахунку 2233 «Довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам», в розмірі 44346,17 доларів США;

- на дослідження були надані виписки руху коштів по кредитному договору №00 ОСОБА_1 за термін з 27.09.2006 року по 27.09.2015 року, при дослідженні яких, визначено, що заборгованість ОСОБА_1 Банком враховується тільки видача кредитних коштів за кредитним договором №00 у розмірі 75000 доларів США, а видача кредитних коштів за кредитним договором №0 ПОУ Н від 27.09.2006 року не відображена.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

ЗУ «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 ,ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Абзацом 2 пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» серед іншого передбачає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення потреб громадян у тому числі про надання кредитів регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що «Фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування».

Ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) передбачає, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Частиною 2 п.16. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не було надано доказів того, що позивача, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту було повідомлено у письмовій формі про умови кредиту, як того вимагає ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем. Суду не надано доказів про надання позивачу інших видів документів зокрема, у вигляді інформаційного листа банку чи пам'ятки позичальника, що свідчить про те, що відповідач, дій щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням кредитного договору не вчиняв.

Ч.2 п.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Ч.1 ст.215 ЦК України передбачає, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст.203 ЦК України передбачає, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст.230 ЦК України передбачає, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом), такий правочин визнається судом недійсним.

Ч.1 ст.236 ЦК України передбачає, правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його укладення.

Ст.216 ЦК України передбачає, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З урахуванням висновків експерта та наданих доказів по справі, суд дійшов висновку, що ПАТ «УкрСиббанк» під час укладення з ОСОБА_1 кредитного договору, приховав від неї повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, тобто навмисно ввів другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст.230 ЦК України), тому договір про надання споживчого кредиту, а також похідний від нього договір - договір іпотеки слід визнати недійсними.

Ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем були понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у загальному розмірі 3766,80 грн. (а.с.2-3), та оскільки позов підлягає задоволенню, то з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним, зупинення нарахування пені та відсотків, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27 вересня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, застосувавши наслідки недійсності правочину.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 ПОУ Н від 27 вересня 2006 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, застосувавши наслідки недійсності правочину.

Визнати недійсним іпотечний договір від 27 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №6261, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, застосувавши наслідки недійсності правочину.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3766,80 гривень.

В іншій частині вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя