АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1508/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою вул. Пархоменка, 121 в с. Хмільна, Каніського району, Черкаської області.

В даному будинку зареєстрований також колишній чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_7

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 ОСОБА_7 з січня 2010 року за місцем реєстрації не проживає.

На думку позивача ОСОБА_7 втратив право користування житловим приміщенням, так як він не проживає в даному приміщенні понад 1 рік. В добровільному порядку відповідач не знявся з реєстраційного обліку.

ОСОБА_6 просила суд визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, будинком № 121 по вул. Пархоменка в с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області та примусово зняти його з реєстрації.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, при розгляді справи були порушені норми матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши осіб, які зявились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 10.12.2004 року ОСОБА_6 придбала будинок в с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області по вул. Пархоменка, буд.121 (а.с.7-8), а провела державну реєстрацію вказаного будинку 25.01.2010 року (а.с.8).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7В перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2003 року.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області віл 29.01.2010 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.13).

Відповідно до довідки № 65 від 12.01.2017 року виданої виконавчим комітетом Хмільнянської сільської ради Канівського району Черкаської області встановлено, що ОСОБА_7 з 24.12.2004 року і по даний час зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Відповідно до акту від 05.01.2017 року, засвідченого Хмільнянським сільським головою Канівського району Черкаської області вбачається, що жителі с. Хмільна Канівського району Черкаської області, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засвідчили, що в будинку № 121 по вул. Пархоменка в с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області ОСОБА_7 з січня 2010 року по даний час не проживає (а.с.16).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, гарантовано право кожного на житло та передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

З довідок, виданих ТОВ «БР-Транс» вбачається, що ОСОБА_7 дійсно працює в ТОВ «БР-Транс» на посаді водія автотранспортних засобів з міжнародних перевезень з 09.09.2013 року і по даний час, тому перебуває у відрядженнях за кордоном протягом тривалого часу (а.с.56-57).

Таким чином ОСОБА_7 після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 не втратив право користування житловим будинком, а доводи апелянта про відсутність тривалий час ОСОБА_7 в спірному будинку спростовуються поважністю причини тривалі закордонні відрядження.

Доводи апелянта, що ОСОБА_7В в заяві від 06.04.2010 року, що міститься в матеріалах виконавчого провадження № 18257516, зазначав місце свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, є не суттєвими, оскільки в цій заяві ОСОБА_7 не зазначив, чи дана адреса є місцем його проживання чи адресою для листування (а.с.105).

Також той факт, що ОСОБА_7 не отримував поштову кореспонденцію, за адресою: с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області пояснюється його тривалими закордонними відрядженнями.

Що стосується вимоги позивачки про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою, то колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_7 не втратив право на користування житловим приміщенням, то і відсутні підстави для зняття його з реєстрації.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р., про що зазначив і суд, є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання. Положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

При цьому також необхідно врахувати, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :