Справа № 520/7742/17
Провадження № 2/520/8142/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О..
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,
04.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 500 000 гривень, проценти за користування в сумі 580 000 гривень, інфляцію в сумі 419 802 гривні, а загалом 1 499 802 гривень та оплату за судовий збір у розмірі 8 120 гривень.
Свої вимоги мотивував тим, що 01 листопада 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг 400 000 гривень з виплатою 3 % в місяць за користування коштами. Окрім того, 01 липня 2014 року він надав у борг відповідачу ще 100 000 гривень. Грошові кошти боржник мав повернути за один місяць після повідомлення про повернення коштів.
Позивач стверджує, що 15 травня 2017 року від надіслав на адресу відповідача рекомендований лист з претензією про повернення боргу, однак на теперішній час відповідь від боржника не отримав, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, окрім того, просив стягнути з відповідача грошові кошти, які були витрачені на оголошення у пресі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло.
Cлід зазначити, що позивач у судовому засіданні повідомив, що з неофіційних джерел йому стало відомо про те, що відповідач мешкає на території Російської Федерації, у зв`язку з чим вважав за доцільне здійснювати його виклик згідно з Конвенцією "Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах", однак, вказане клопотання, на думку суду, не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що жодних документальних підтверджень дійсного місця знаходження відповідача суду надано не було і його виклик за невстановленою адресою призведе до затягування судового розгляду на невизначений час.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Розглянувши поданий позов, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.
Як встановлено у судовому засіданні, 01 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики.
На підтвердження укладення даного договору відповідачем 01 листопада 2013 року була написана розписка, відповідно до якої вбачається, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 400 000 гривень під 3 % в місяць які зобовязався повернути згідно вимоги за 1 місяць після повідомлення про повернення вищевказаних грошових коштів.
Окрім того, судом встановлено, що 01 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також було укладено договір позики.
На підтвердження укладення даного договору відповідачем 01 липня 2014 року була написана розписка, відповідно до якої вбачається, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000 гривень під 4 % в місяць, які зобовязався повернути згідно вимоги за 1 місяць після повідомлення про повернення вищевказаних грошових коштів.
З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2017 року позивач надіслав на адресу відповідача рекомендований лист з претензією про повернення боргу, однак відповідач до теперішнього часу грошові кошти не повернув, від контактів ухиляється, місце його перебування встановити не можливо.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка.
Згідно пояснень позивача, свої зобовязання за договором він виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші, а відповідач зобовязався повернути гроші в строк передбачений договорами, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Як вбачається зі ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того згідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як стверджує сам позивач, до лютого 2015 року відповідач виконував свої обов`язки по виплаті відсотків належним чином, у зв`язку з чим просив стягнути відсотки за 29 місяців (11 місяців у 2015 році, 12місяців у 2016р. та 6 місяців у 2017 році), у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст.11 ЦПК України, суд проводить таке стягнення лише за 29 місяців.
В даному випадку сторони домовились, що на суму боргу за договором від 01 листопада 2013 нараховуються відсотки за користування в розмірі 3 % від загальної суми боргу в місяць, а за договором від 01 липня 2014 року нараховуються відсотки за користування в розмірі 4 % від загальної суми боргу в місяць.
Отже сума відсотків за користування грошима за договором позики від 01 листопада 2013 року становить: 400 000 гривень (сума позики) *4% : 100%=16 000 грн. *29 місяців=464 000 гривень.
А розмір відсотків за договором позики від 01 липня 2014 року становить: 100 000 гривень *3% : 100% = 3 000 *29 місяців=87 000 гривень.
А відтак загальна сума боргу за Договорами позики (розписки) від 01 листопада 2013 року та 01 липня 2014 року складає 400 000 +100 000 + 464 000 +87 000 = 1 051 000 грн.
Суд приймає дані розписки в якості належних та допустимих доказів виникнення боргового зобовязання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував, у судове засідання не зявився, з клопотаннями про призначення експертиз не звертався.
За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку.
Разом з тим, сторони передбачили, що обов`язок повернення коштів виникає у відповідача лише через місяць після повідомлення про необхідність такого повернення позичених грошових коштів. У зв`язку з чим суд не може погодитись з твердженнями позивача щодо нарахування інфляції за весь період користування грошима, і зважаючи на те, що претензія щодо повернення боргу була направлена позивачем лише 15.05.2017 року (а.с.12), а після травня 2017 року він не просить стягувати інфляційні витрати, суд у відповідності до ст.11 ЦПК України у задоволенні цієї частини позову відмовляє.
Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики у загальному розмірі 1 051 000 гривень.
При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім того в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.
Також згідно ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать в тому числі витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Звертаючись до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8120 гривень, що підтверджується квитанцією № ПН1905 від 04 липня 2017 року, а також за оголошення в газеті «Урядовий курєр» 420 гривень та за оголошення в газеті «Одеські вісті» у розмірі 105 гривень.
Однак, відповідно до Закону України «Про судовий збір» передбачені розміри ставок судового збору, так за подання до суду позовної заяви майнового характеру передбачена сплата судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже враховуючи ціну позову позивач повинен був сплатити 8000 гривень.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходить з суми яка підлягаю сплаті згідно закону, а не з фактично сплаченої.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212-215, 223, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533, 536, 611, 625, 1046, 1049, 1212,1214 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 01 листопада 2013 року та 01 липня 2014 року в сумі 1 051 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000 гривень, а також за подачу оголошення в пресі у розмірі 525 гривень.
В іншій частині в задоволені позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Куриленко О. М.