Провадження № 22-ц/780/329/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 19 29.06.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Березовенко Р.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик Олексій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який мотивував наступним:

Позивач був власником розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва. 19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. посвідчив довіреність, якою позивач уповноважив ОСОБА_4 продати земельну ділянку за ціною та на умовах, визначених повіреним. 5 вересня 2014 року ОСОБА_4, діючи від імені позивача, уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким він відчужив у її власність вищезазначену земельну ділянку.

Позивач зазначав, що він не підписував та не видавав вищевказаної довіреності, таким чином ОСОБА_4 не мав повноважень на продаж земельної ділянки. Право власності позивача на земельну ділянку було припинено без його волевиявлення. З урахуванням уточнення позовних вимог ОСОБА_3 просив суд визнати недійсними довіреність та договір купівлі-продажу земельної ділянки, витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсною посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком Олексієм Вікторовичем та зареєстровану в реєстрі за №444 довіреність. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак Світланою Миколаївною та зареєстрований за №5113. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про суті позовних вимог. Вважає, що судом безпідставно було взято до уваги копію висновку експерта, який не відповідає вимогам законодавства.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду не відповідає наведеним вимогам.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було належним чином встановлено той факт, що довіреність, за якою було відчужене майно відповідача, ним не підписувалася. Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується як на показах свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9., з яких слідує, що позивач в час підписання довіреності перебував в м. Києві, відтак не міг бути присутнім у нотаріуса в м. Луцьку, так і висновком експерта №402/тдд від 9 липня 2015 року, відповідно до якого підпис на вказаній довіреності не належить позивачу. В той же час жодного належного та допустимого доказу на спростування вказаних висновків відповідачами представлено не було, хоча вони мали усі передбачені законом можливості для використання свого права на належне доведення своєї позиції. Вказаним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку, з якою погоджується й колегія суддів апеляційного суду. При цьому не було представлено таких доказів й до апеляційної інстанції. За таких умов посилання апеляційної скарги ОСОБА_2залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідає вимогам закону та матеріалам справи. В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з позицією суду першої інстанції в частині вирішення позову щодо витребування спірної земельної з чужого незаконного володіння.

У відповідності до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому від добросовісного набувача власник має право витребувати таке майно у разі, коли таке майно вибуло з володіння власника не з його волі (ст. 388 ЦК України).

Оскільки, як було встановлено в ході розгляду справи, спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача не з його волі, правові підстави для відмови йому у реалізації передбаченого ст. 387 ЦК України права відсутні. При цьому колегія суддів критично відноситься до висновків суду першої інстанції щодо переходу до ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку у зв'язку з тим, що вона після її придбання побудувала на ній садовий будинок. Таку свою позицію суд першої інстанції обґрунтовував положеннями ч.1 ст. 377 ЦК України, відповідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. В той же час суд не звернув увагу на те, що дана норма регулює виникнення права на землю при придбанні нерухомого об'єкту, що вже знаходиться на ній, і жодним чином не може регламентувати набуття права на землю особою, яка в подальшому сама здійснила будівництво на такій землі. За таких умов рішення суду в даній частині не може вважатися таким, що ґрунтується на положеннях закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позову щодо витребування спірної земельної з чужого незаконного володіння ухвалене з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. В ході розгляду справи позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2710,16 грн., який у зв'язку з повним задоволенням його позовних вимог підлягає до відшкодування йому відповідачами. Окрім того, виходячи із загального розміру позовних вимог, частина судового збору у розмірі 359,20 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргуОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння а також щодо стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0599 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі по 1355 (одна тисяча триста п'ятдесят п'ять) грн. 08 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі по 179 (сто сімдесят дев'ять) грн. 60 коп. з кожного.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Р.В. Березовенко

В.О. Фінагєєв