Провадження № 2/127/4037/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Помазанові М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 від 27.04.2017 року.

Згідно довідки про склад сім'ї ТОВ «ЖЕО» вих.№2218 від 20.04.2017 року у вищезазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 як власник та відповідач ОСОБА_2 як син власника.

Однак, на даний час у спірній квартирі відповідач не проживає, оскільки останній з 2012 року виїхав з даної квартири, своїх особистих речей не залишив та припинив користуватись даним житловим приміщенням.

Таким чином, понад п'ять років відповідач у квартирі позивача не проживає, не сплачує комунальні платежі за користування квартирою, та знятися з реєстрації місця проживання добровільно не бажає.

А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_1.

Сторони до судового засідання не з'явились, однак від останніх надійшли письмові заяви, згідно яких позивач позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення останніх.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 від 27.04.2017 року (а.с.6).

Згідно довідки про склад сім'ї ТОВ «ЖЕО» вих.№2218 від 20.04.2017 року у вищезазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 як власник та відповідач ОСОБА_2 як син власника (а.с.8).

Однак, згідно акту ТОВ «ЖЕО» №6575 від 06.06.2017 року встановлено, що відповідач хоча і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою не проживає з 2012 року (а.с.7).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача протягом останніх п'яти років, тоді як останній залишається бути зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

17.07.1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла.

Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також статтею 30 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.

Зокрема глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Відповідно до ст.ст.317-319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищевикладені обставини, станом на сьогоднішній день, позивач не може володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: