АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди,

Справа № 753/7952/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/4724/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у квітні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив під час судового розгляду, і просив стягнути з державного бюджету завдану йому Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві моральну шкоду у розмірі 345 600грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що в січні 2015р. старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Шевченко М.Р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46234623 про стягнення з нього на користь ОСББ «КУТ» боргу за житлово-комунальні послуги та постанову про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року визнано дії старшого державного виконавця щодо винесення зазначених постанов неправомірними та ці постанови скасовано. Ухвала суду набрала законної сили, однак до цього часу не виконана, у зв'язку з чим він вдруге звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 2 жовтня 2015 року визнано неправомірною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві Ярушевської І.І. та старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві, Шевченка М.Р. по виконанню ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015р., зобов'язано начальника відділу та старшого державного виконавця зняти арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, однак до цього часу дана ухвала суду також не виконана.

Позивач стверджував, що старший державний виконавець Шевченко М.Р. 11 листопада 2015р. вилучив з двору його будинку евакуатором легковий автомобіль, на який був незаконно накладений арешт. Скаргу до міліції він подав, однак до цього часу не знає де його автомобіль та в якому він стані.

- 2 -

Позивач посилався на те, що 24 листопада 2015р. старший державний виконавець Шевченко М.Р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 46234623, яку ухвалою Дарницького районного суду міста Києва, від 1 березня 2016 року зобов'язано скасувати, а дії виконавця визнано неправомірними, проте і дана ухвала не виконана.

Позивач зазначав, що неправомірні дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві Шевченка М.Р. з приводу винесення постанови від 24 листопада 2015р. завдали йому моральної шкоди, він зазнав значних моральних страждань, які виражені у зміні звичайного ритму життя, необхідності протягом тривалого часу стояти у чергах у виконавчій службі, звертатися до адвокатів та суду, та неможливістю розпорядитися і користуватися своїм автомобілем, що призвело до нервових стресів та погіршення самопочуття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 6 лютого 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ОСОБА_1 2 000грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Позивач посилається на невірне встановлення судом фактичних обставин справи та не врахування обставин, викладених у позовній заяві, так як моральна шкода була завдана саме прийняттям постанови від 24 листопада 2015р.

Також позивач вважає призначену судом суму у 2 000грн. принизливою та несправедливою, визначеною без врахування практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, позивач посилається на те, що суд першої інстанції, стягнувши кошти з Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, вийшов за межі позовних вимог, оскільки він просив стягнути моральну шкоду з державного бюджету.

Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач стверджує, що ГУ ДКСУ у м. Києві у відносинах з позивачем не перебувало, при цьому до моральних страждань позивача призвели незаконні та протиправні дії державного виконавця, що встановлено ухвалами Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року та від 2 жовтня 2015р. Крім того, управління не є уособленням державного бюджету України, не здійснює списання коштів державного бюджету України за моральною та матеріальною шкодою, тому відсутні правові підстави для такого стягнення з рахунків ГУ ДКСУ у м. Києві.

Відповідач вважає, що судом неповно з'ясовані всі фактичні обставини справи, а при ухваленні оскаржуваного рішення суд вийшов за межі позовних вимог.

Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційних скарг (с.с.158, 160), у судове засідання своїх представників не направили, клопотання про перенесення судового розгляду не подали, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, пояснення представника ГУ ДКСУ у м. Києві, яка підтримала апеляційну скаргу відповідача та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, вивчивши матеріали справи та пояснення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

- 3 -

Медведєвої О.О., обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015р. та 2 жовтня 2015р. встановлена протиправність дій державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві при прийнятті постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Кут» та накладення арешту на майно ОСОБА_1

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що моральна шкода йому завдана неправомірним прийняттям старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві постанови від 24 листопада 2015р. про закінчення виконавчого провадження, що встановлено судовим рішенням.

Проте, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та розглянув справу поза межами заявлених позовних вимог.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 листопада 2015р. задоволено позов ОСОБА_1 та стягнено з державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 12 000грн. моральної шкоди, завданої прийняттям неправомірних постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна позивача, що встановлено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015р.

Також рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2016р. частково задоволений позов ОСОБА_1 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у м. Києві 25 000грн. моральної шкоди за невиконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015р. про визнання неправомірними постанов старшого державного виконавця від 29 січня 2015р. про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно ОСОБА_1 та скасування їх.

За змістом частин 1, 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, приймаючи рішення про стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої прийняттям неправомірних постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, а також за невиконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2015р., суд першої інстанції неправомірно стягнув на користь позивача моральну шкоду повторно.

Також суд першої інстанції не врахував, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015р. була скасована ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 7 червня 2016р., а скарга ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, а відтак суд першої інстанції не мав правових підстав вважати, що неправомірність дій посадових осіб відділу державної виконавчої служби була встановлена ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 жовтня 2015р., що є підставою для стягнення моральної шкоди, завданої позивачу.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 1 березня 2016р. дії старшого державного виконавця Дарницького районного

- 4 -

відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови від 24 листопада 2015р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 46234623 по виконавчому листу, виданому 12 грудня 2014р. Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 10 312,48грн., визнанні неправомірними та зобов'язано начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасувати вказану постанову.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незаконно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обґрунтовуючи завдання моральної шкоди, позивач посилався на те, що старшим державним виконавцем при здійсненні виконавчих дій за виконавчим провадженням ВП № 46234623 постійно приймалися неправомірні постанови, що підтверджується судовими рішеннями, тому винесення неправомірної постанови 24 листопада 2015р. завдало йому моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршення самопочуття.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач має правові підстави для пред'явлення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями старшого державного виконавця прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 листопада 2015р.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, є обґрунтованими і рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги, що розмір моральної шкоди є несправедливим та визначений без врахування обставин справи та практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне

- 5 -

значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У підтвердження розміру завданої шкоди, позивач надав суду виписку з медичної картки, з якої вбачається, що 5 липня 2015р. та 5 листопада 2015р. він звертався до лікаря кардіолога.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв вказаний документ, як належний доказ, оскільки з нього вбачається, що позивач звертався до лікаря ще до прийняття старшим державним виконавцем постанови від 24 листопада 2015р. і повідомлення позивача про прийняття даної постанови, а тому суд прийшов до правильного висновку, що вказаний доказ не є належним у підтвердження даних позовних вимог.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач за захистом своїх порушених прав вимушений був звернутися до суду, який встановив таке порушення з боку старшого державного виконавця, який прийняв неправомірну постанову від 24 листопада 2015р., арешт з майна позивача державним виконавцем був знятий тільки постановою від 13 травня 2016р. (с.с.68), а автомобіль був повернутий позивачу 6 жовтня 2016р. (с.с.67), проте, судом вже двічі стягувалася моральна шкода на користь позивача у рамках вищезазначеного виконавчого провадження у розмірі 37 000грн., тому визначення розміру моральної шкоди у сумі 2000грн., на думку колегії суддів, є належною сатисфакцією завданої шкоди.

Колегія суддів вважає правомірними доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про безпідставність стягнення моральної шкоди з головного управління, яке не відповідає за дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, є окремою юридичною особою і не є уособленням державного бюджету України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Такі ж положення містяться у статтях 1173 та 1174 ЦК України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, затверджений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011р.

Пунктом 35 вказаного Порядку визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Приймаючи рішення про стягнення моральної шкоди з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, суд першої інстанції вказаних норм матеріального права не врахував, а крім того, у порушення вимог ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, так як позивач у заяві про збільшення позовних вимог від 6 лютого 2017р. просив стягнути грошові кошти з державного бюджету.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

- 6 -

вирішила:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 лютого 2017 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції: «Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000грн. моральної шкоди.»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: