Справа № 367/6326/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/1523/17 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 48 29.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Березовенко Р.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з вищевказаним позовом та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що з 08 жовтня 2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від якого вони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спільне подружнє життя у сторін не склалося і з кінця серпня 2015 року вони припинили підтримувати сімейно-шлюбні стосунки та вести спільне господарство, а відповідач ОСОБА_2 переїхав на постійне проживання в м. Суми для догляду за своїми хворими матір»ю та братом.

В травні 2016 року ОСОБА_2 під приводом забезпечення їхній спільній дочці ОСОБА_6 літнього відпочинку у таборі забрав її до себе, і з того часу дочка проживає разом з батьком, який влаштував її до школи у м. Суми та забороняє спілкуватися з матір»ю, формуючи у дитини негативне ставлення до позивача.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 08 жовтня 2005 року між нею та ОСОБА_2, визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 30% від його щомісячного офіційного заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений 08 жовтня 2005 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 08 жовтня 2005 року виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпеня Київської області, актовий запис за №117.

Визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, із ОСОБА_3 за адресою: Україна, АДРЕСА_2.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 30% від щомісячного офіційного заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 серпня 2016 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. Рішення суду в частині розірвання шлюбу просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, з'ясувавши думку малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 жовтня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3. уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Бучанської селищної ради м. Ірпеня Київської області, актовий запис за № 117 (а.с.14).

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15) та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Згідно довідки ЖБК «Ірпіньмаш-2» (а.с.18) малолітні ОСОБА_5, 2006 року народження, та ОСОБА_5, 2007 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5, разом з матір»ю, позивачем по справі ОСОБА_3

Також встановлено, що з травня 2016 року відповідач ОСОБА_2, який з серпня 2015 року постійно проживає в м. Суми, де доглядає хвору матір, забрав дочку ОСОБА_6 до себе, влаштував її до школи в м. Суми, і з того часу дочка проживає разом з батьком.

04 квітня 2017 року представником позивача до апеляційного суду подано копію рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради від 30 листопада 2016 року за № 443/2 (а.с.217), відповідно до якого виконавчий комітет вирішив визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, разом з мамою, ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітніх дітей разом з позивачем та стягнення з відповідача аліментів у визначеному позивачем розмірі, суд першої інстанції виходив з їхньої обґрунтованості та доведеності, однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Під час судового розгляду в апеляційному суді в режимі відеоконференції було заслухано малолітню ОСОБА_4, 2006 року народження, яка в силу свого віку може висловити свою думку, і яка категорично зазначила, що хоче проживати із своїм батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання в м. Суми, а до матері ОСОБА_3 повертатись не хоче ні за яких обставин.

Малолітній ОСОБА_5 2007 року народження, який в силу свого віку здатний сформулювати власні погляди, в судовому засіданні зазначив, що бажає проживати з матір'ю ОСОБА_3 в м. Буча, а батька ОСОБА_2 має бажання навідувати.

Враховуючи те, що судом першої інстанції в рішенні взагалі не вмотивовано висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з матір»ю, зважаючи на думку малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, висловлену ними під час судового засідання, беручи до уваги те, що рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 30 листопада 2016 року за № 443/2 в частині визначення місця проживання малолітньої дочки сторін не відповідає її інтересам, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині визначення місця проживання дітей скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначити з батьком ОСОБА_2, а місце проживання малолітнього ОСОБА_5 визначити з матір'ю ОСОБА_3

Висновок суду про задоволення вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дітей відповідає вимогам ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак судом при ухваленні рішення не було враховано те, що на утриманні ОСОБА_3 перебуває лише син ОСОБА_5, 2007 року народження, внаслідок чого суд допустив помилку при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню. Враховуючи викладене, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, 2007 року народження, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 16 серпня 2016 року і до повноліття дитини, оскільки аліменти саме в такому розмірі відповідають інтересам малолітньої дитини та не порушують прав платника аліментів ОСОБА_2

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегія суддів допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу колегією суддів не перевіряється, оскільки рішення в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року в частині визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Суми, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 серпня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: