Справа № 183/1293/15
Провадження № 2/183/1523/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю: секретаря судового засідання Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новомосковська міська рада Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що у січні 2003 року його батьком - ОСОБА_3, через публічні торги придбано будинок АДРЕСА_1. У 1958 році ОСОБА_4 було виділено під забудову вказану земельну ділянку площею 700 м2, а у 1975 році вона померла. Позивач посилається на те, що з 1975 року по 2003 рік частину вищевказаної земельної ділянки самовільно почала використовувати ОСОБА_5, яка мешкала по АДРЕСА_2, їх земельні ділянки є суміжними. Внаслідок її використання ОСОБА_5, порушено межі вказаної земельної ділянки. У 1975 році ОСОБА_5 незаконно побудовано гараж на цій земельній ділянці. У 2008 році, після смерті ОСОБА_5, право користування земельною ділянкою перейшло до відповідача. Позивач посилаючись на те, що гараж, розташований за вказаною адресою, побудовано незаконно, оскільки під будівництво гаража земельна ділянка не виділялася, відсутня проектна документація, гараж не відповідає генеральному плану міста, будова є пожежонебезпечною та не відповідає екологічним вимогам, відсутня згода жителів будинків АДРЕСА_1, земельну ділянку самовільно захоплено, просив зобов'язати відповідача знести незаконно побудований гараж по АДРЕСА_1.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ? частина спірного гаражу належить відповідачеві на праві власності і цей гараж розташований на земельній ділянці, що не належить позивачеві. Будь-яких дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж, позивач не вчиняв, натомість відповідач звернулась за отриманням дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для подальшої приватизації земельної ділянки, на якій розташований спірний гараж, а тому неприпустимо говорити про будь-яке порушення прав позивача.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги визнав і просив їх задовольнити, посилаючись на те, що спірний гараж хоча і розташований поза межами земельної ділянки, яка на праві власності належить позивачеві, але останній може звернутися із заявою про приватизацію земельної ділянки, розташованої під спірним гаражем, а тому його права порушені.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне.

Як установлено судом, рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів трудівників Дніпропетровської області від 10 вересня 1958 року ОСОБА_4 відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку площею 700 м2 на АДРЕСА_3, яку у подальшому перейменовано на вул. Партизанську, 86. Вказаним рішенням відведено під індивідуальне будівництво ОСОБА_5 земельну ділянку площею 600 м2 на АДРЕСА_4, яку перейменовано на пров. Піщаний, 27. Вказані земельні ділянки є суміжними.

Листом Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 24 січня 1978 року № 35/5 перевірено законність побудови ОСОБА_5 авто гаражу по АДРЕСА_1. Встановлено, що під автогараж не виділялось земельної ділянки, відсутня проектна документація, гараж не передбачено генеральним планом, будівля вогненебезпечна, немає згоди з ППС міста, генеральним штабом міста, немає згоди жильців будинку АДРЕСА_1, земельна ділянка самовільно захоплена на АДРЕСА_1. Винесено пропозицію ОСОБА_5 демонтувати гараж.

Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 09 червня 1978 року № 23/385 надано дозвіл на внесення змін в технічну документацію Бюро технічної інвентаризації в зв`язку із завершенням будівництва ОСОБА_5 гаражу по АДРЕСА_2.

Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області 26 березня 1997 року змінено розміри земельних ділянок та закріплено їх по фактичному обміру, за ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку площею 830 м2.

27 січня 2003 року батьком позивача - ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу, з публічних торгів придбано житловий будинок з надвірними спорудами на АДРЕСА_1, розташований на присадибній ділянці 480 м2.

22 квітня 2009 року після смерті ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2, розташованого на земельній ділянці площею 830 м2 держфонду, який належав померлій ОСОБА_5 на підставі Договору про надання у безстрокове використання земельної ділянки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано відділ Держкомзему у м. Новомосковськ Дніпропетровської області видати акт на приватну власність на земельну ділянку, яка розташована на АДРЕСА_1.

10 лютого 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0593 га.

Спірний гараж розташований поза межами земельної ділянки, що належить позивачеві на праві власності, ця обставина визнана позивачем та представниками сторін в судовому засіданні і, відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягає доказуванню.

Вирішуючи спір, суд не бере до уваги заяву про реальне встановлення місцезнаходження гаража (сарая) від 18 червня 2015 року і не визнає її належним та допустимим доказом порушення прав позивача, оскільки обставини, зазначені в цій заяві жодним чином не підтверджені, як і не підтверджені повноваження осіб, які підписали цю заяву, на складання певної земельної документації і можливість робити висновки, наведені в заяві. Крім того, висновки осіб, які складали цю заяву, про те, що спірний гараж побудовано на частині земельної ділянки на АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачеві, спростовуються поясненнями самого позивача і його представника в судовому засіданні.

Також, суд враховує також і той факт, що гараж побудовано і фактично введено в експлуатацію Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 09 червня 1978 року № 23/385. При цьому, лист Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, яким за твердженнями позивача перевірено законність побудови ОСОБА_5 автогаражу на АДРЕСА_1 та встановлено, що під автогараж не виділялось земельної ділянки, відсутня проектна документація, гараж не передбачено генеральним планом, будівля вогненебезпечна, немає згоди з ППС міста, генеральним штабом міста, немає згоди жильців будинку АДРЕСА_1, земельна ділянка самовільно захоплена на АДРЕСА_1 датовано 24 січня 1978 року № 35/5, тобто до того, як гараж фактично введено в експлуатацію.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд звертає увагу на те, що підтримуючи (визнаючи) позовні вимоги, представник третьої особи Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні посилався на те, що спірний гараж хоча і розташований поза межами земельної ділянки, яка на праві власності належить позивачеві, але останній може звернутися із заявою про приватизацію земельної ділянки, розташованої під спірним гаражем, а тому його права порушені. Проте, відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, а також те, що доказів того, що відповідач самовільно зайняла земельну ділянку, на якій стоїть гараж, позивачем суду не надано; не надано також доказів і того, що відповідач використовує земельну ділянку, належну позивачеві; спірний гараж не знаходиться на земельній ділянці, яка належить позивачеві, будь-яких інших доказів порушення прав позивача останнім суду не надано, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна