Провадження № 2/225/772/2017
Справа № 225/907/17
Дзержинський міський суд Донецької області
11 липня 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мигалевича В.В.,
секретаря Федорцової І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В С Т А Н О В И В :
З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором Банком було укладено: договір іпотеки від 01.11.2007 року з ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого за № Д-1480, в реєстрі заборон за №4821, за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вулиця Щетиніна, будинок 1 «а», квартира 59 РПВН 1472091, що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого 01 листопада 2007 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № Д-1479, зареєстрованого цим же нотаріусом в Державному реєстрі правочинів 01 листопада 2007 року за № 2461025 про що наданий відповідний витяг з Державного реєстру правочинів 4881100. Предмет іпотеки немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких Іпотекодавець отримав право власності на Предмет іпотеки.
За використання кредитних коштів за договором відповідач зобовязалася сплатити проценти у розмрі 14.00 % річних, які нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п.1.3 кредитного договору.
22 вересня 2015 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення права вимоги № 1 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу № 27 від 21.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований за № 5002, яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 01.11.2007 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № Д-1479, в реєстрі заборон № 4821.
Станом на 25.01.2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 320 086,97 грн., яка складається з 134 351,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 36 864,63 грн.- заборгованість по відсоткам; 12 736,00 грн. три проценти річних від простроченої суми боргу; 136 134,91 грн., - збитки від інфляції за період з 04.08.2014 року по 25.01.2017 року.
Позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова Компанія « Довіра та гарантія» в розмірі 320 086,97, звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вулиця Щетиніна, будинок 1 «а», шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 247 309 (двісті сорок сім тисяч триста девять) грн. 00 копійок.
В судове засідання представник позивача не зявився, просив справу слухати без участі представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», наполягав на задоволенні вимог.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих причин, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином.
Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобовязанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Вартість предмету іпотеки, за домовленістю сторін згідно Договору іпотеки становить 247309,00 грн. ( а. с. 14).
Станом на 25.01.2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 320 086,97 грн., яка складається з 134 351,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 36 864,63 грн.- заборгованість по відсоткам; 12 736,00 грн. три проценти річних від простроченої суми боргу; 136 134,91 грн., - збитки від інфляції за період з 04.08.2014 року по 25.01.2017 року. ( а. с. 11-13).
22 вересня 2015 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення права вимоги № 1 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу № 27 від 21.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований за № 5002, яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 01.11.2007 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № Д-1479, в реєстрі заборон № 4821 (а.с. 22).
Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором.
Звернення стягнення здійснюється на підставі:
- рішення суду;
- виконавчого напису нотаріуса;
- позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України « Про іпотеку».
Звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до законодавства України.
Відповідно до ст.ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом.
Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку».
За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України « Про іпотеку, іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
При настанні вказаних обставин іпотекою держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги.
Проте, невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.
Заперечень з цього приводу з боку відповідача не надійшло, хоча останній повідомлений про день і час слухання справи належним чином.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третястатті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положеннямст. 124 Конституції України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який визначається законом чи договором.
Відповідно до положень ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку».
Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором не погашена. ( а. с. 11-16).
Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.
Зокрема, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст. ст. 38,39 Закону, так і позасудове врегулювання-ст.ст. 36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками. Проте, в Іпотечному договорі, укладеному між позивачем та банком, зазначено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю; позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Тому, враховуючи норми Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», умови іпотечного договору ту обставину, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території, суд вважає, що звернення позивача за порушенням своїх прав до суду минаючи позасудовий розгляд справи, є , в даному випадку, правомірним та таким, що узгоджується з вищезазначеними правовими нормами права.
07 червня 2014 року набув чинності Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України « Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України « Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника , майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ( обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди).
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.
Суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а не відмовляти в позові.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно із частиною шостою ст. 38 Закону України « Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи з змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону .
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6 - 1120цс15 та постанові № 6-82 від 30.11.2016 року, № 6-2839 цс16 від 21.12.2016 року, які відповідно дост. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковими для усіх судів України.
Отже, в даному випадку, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті38, статті39 Закону України "Про іпотеку"та положенням пункту 4 частини першоїстатті 215 ЦПК Україний у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки в грошовому вираженні для його подальшої реалізації.
Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне.
Відповідно дост. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах)Закону України «Про іпотеку». Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м. Донецьк.
Тому, у зв'язку із тим, що обєкт нерухомості - квартира, що є предметом іпотеки знаходиться в населеному пункті, на території якого здійснюється антитерористична операція, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії цієї норми.
Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості , яка виникла у відповідача перед позивачем, з урахуванням норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, щодо зупинення виконання рішення суду на час дії Закону.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 4608,51 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525,526, 530,1049,1050 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215, 224 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
В порядку ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивачем рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: