Категорія 39 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
за участю секретаряОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Вінницького виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернувся в суд 11 липня 2016 року.

Зазначав, що 26 грудня 2004 року померла його мати - ОСОБА_9, яка проживала до смерті за адресою: м. Вінниця, вул. Блока, буд. 18. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на 1/4 будинку №18 по вул. Блока у м. Вінниці. Позивач є власником на 1/4 будинковолодіння №18 по вул. Блока у м. Вінниці. Мати позивача під час життя була інвалідом першої групи і потребувала стороннього догляду, за нею постійно доглядала дружина ОСОБА_6, яка з нею проживала до останнього її дня життя, з 14 жовтня 2001 року по 26 грудня 2004 року.

Позивач вказав, що спадкодавець ОСОБА_9 крім нього мала ще сина - ОСОБА_10, який помер 15 грудня 2007 року. Обидва спадкоємці з заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталися. Позивач проживав разом із матірю та своєю дружиною по вул. Блока, 18 у м. Вінниці. Дружина проживала до дня смерті, а він на час смерті знаходився в місцях позбавлення волі.

В нотаріальну контору про прийняття спадщини він звернувся в 2016 році, проте йому відмовлено у видачі свідоцтва через пропуск строку звернення.

Посилаючись на вказані обставини та на те, що шестимісячний строк для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, позивач просив визначити додатковий строк терміном 3 місяці достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась 26.12.2004 року після смерті матері ОСОБА_9.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року до участі у справі було залучено ОСОБА_7, ОСОБА_8 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 за дорученням ОСОБА_11, посилаючись на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті заявлених позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно правилам частин 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду таким визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що батьками позивача ОСОБА_6 є ОСОБА_12 та ОСОБА_9 (свідоцтво про народження серії 1-ам № 094882, видане 05.02.2008 року відділом РАЦС ВМУЮ Вінницької області (а.с. 6).

Встановлено, що ОСОБА_9 належить право власності на ? частку будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Блока під номером 18 (а.с. 57).

Спадкодавцю ОСОБА_9 належить ? частина будинковолодіння №18 по вул. Блока в м. Вінниці (а.с.56).

Договором про порядок користування частинами будинку від 24.11.2001 року визначено порядок користування будинком № 18 по вул. Блока в м. Вінниця між ОСОБА_13 (1/2), ОСОБА_9 (1/4), ОСОБА_6 (1/4) (а.с. 8).

ОСОБА_9 померла 26 грудня 2004 року (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина на ? частку будинковолодіння по вул. Блока, 18 в м. Вінниці.

Спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_9 є її сини ОСОБА_10 та позивач ОСОБА_6 (а.с. 156,157).

Згідно довідки Першої вінницької державної нотаріальної контори від 15 вересня 2016 року №2648/01-16 спадкова справа після смерті 26 грудня 2004 року ОСОБА_9 не заводилась, заповіту не посвідчувалося (а.с.67).

ОСОБА_10 помер 15 грудня 2007 року (а.с. 7, 80).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 за заповітом є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.74 173).

Згідно з довідкою про звільнення ОСОБА_6 відбував покарання з 13 березня 2002 року по 12 березня 2010 року та відбув до місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно з довідкою про звільнення ОСОБА_6 відбував покарання з 10 травня 2011 року по 08 серпня 2014 року та відбув до місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

28 квітня 2006 року ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса з заявою про відкриття спадкової справи та продовження строку для прийняття спадщини (а.с.162).

Листом виконуючого обовязки Першої вінницької державної нотаріальної контори від 17 травня 2016 року №1402/02-17 ОСОБА_14 повідомлено, що за його заявою контора не може завести спадкову справу до майна померлої 26 грудня 2004 року ОСОБА_9 (а.с.173).

Вказаним листом ОСОБА_6 надано письмове розяснення щодо прийняття спадщини, порядок звернення до нотаріальної контори та особливості подання заяви нотаріусу через представника спадкоємця. Рекомендовано звернутись до нотаріальної контори заявнику чи його представнику для отримання більш детальної інформації та для отримання консультації.

Із змісту вказаного листа вбачається, що він по формі, змісту та по суті не є офіційною відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а отже позивачу не було відмовлено у видачі належного документа про прийняття ним спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6, суд виходив із того, як це вбачається із змісту рішення, що позивач не довів тих обставин, на які посилався в обґрунтування своїх вимог, а саме не надав доказів, які б підтверджували наявність обставин, що обєктивно перешкоджали йому своєчасно подати заяву про прийняти спадщини після смерті ОСОБА_9, тобто навести суду поважні причини, які дають правові підстави суду для визначення нового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

З таким висновком погодитись не можна, оскільки до такого висновку суд прийшов через невідповідність висновків обставинам справи та при неправильному застосуванні судом норм матеріального права до встановлених судом обставин.

Відповідно до положення частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що позивач від прийняття спадщини після померлої 26.12.2004 року матері ОСОБА_9 не відмовлявся.

Із матеріалів справи вбачається, що постійним місцем проживання позивача є АДРЕСА_1. Зазначене підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України (а.с.12). Підтверджується довідками про звільнення, де зазначено про прямування його після відбуття покарання до місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-11).

Зазначене підтверджується також довідкою №621 від 15 червня 2007 року Квартального комітету мікрорайону «Словянка», згідно з якою дружина позивача ОСОБА_15 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матірю свого чоловіка ОСОБА_9 і доглядала її під час хвороби з 14 жовтня 2001 року по день її смерті 24 грудня 2004 року. Витрати на поховання понесла ОСОБА_15 (а.с.9, 168).

Отже, апеляційним судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що місцем постійного проживання позивача є місце проживання його матері ОСОБА_9, де до цього часу проживає його сімя - дружина ОСОБА_15 та діти.

Житловим законодавством України передбачається, що перебування особи в місцях позбавлення волі є тією обставиною, через яку за цією особою зберігається право житло (пункт 7 частини 3 статті 71 ЖК України).

Перебування в місцях позбавлення волі ОСОБА_6 в день смерті матері та у звязку із цим тимчасова його відсутність в місці постійного проживання разом із матірю є обставиною яка від нього не залежала, оскільки кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі є примусовим заходом.

Виходячи із цього, колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_6, в силу встановлених судом обставин та в силу вимог частини 3 статті 1268 ЦК України, є таким, що прийняв спадщину, оскільки вважається таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_9 на час відкриття спадщини.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні заявлених ОСОБА_6 вимог через недоведеність позивачем тих обставин, на які він посилався обгрунтовуючи свої вимоги.

За встановлених обставин у заявленому позові слід відмовити з інших правових підстав, а саме через те, що спадкоємцем ОСОБА_6 не пропущено строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9

Відповідно до правил пункту 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції ухвалене за невідповідних висновків обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов до своїх висновків через невідповідність висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктом 3,4 частини 1 статті 309, частиною 2 статті 314, статтею 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2017 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Вінницького виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук