АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 756/8413/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/6898/2017Головуючий у суді першої інстанції - Тітов М.Ю. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 32), просив стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 145 000 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що він позичив відповідачу 5 000 доларів США, що підтверджується розписками, які відповідач зобов'язувався повернути до 31.06.2016, однак до цього часу не повернув.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.04.2017 позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 138 148 грн. 50 коп., судовий збір у сумі 1 265 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. (а.с. 46, 47).

В апеляційній скарзі відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції невірно визначив суму заборгованості у гривні, оскільки стягнув суму заборгованості у гривні, яка еквівалента 5 000 доларам США станом на 18.01.2017, проте як станом на день ухвалення рішення курс гривні до долара США, встановлений НБУ, був значно нижче і дорівнював 2 675,67 грн. (за 100 доларів США).

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином за відомими суду адресами. Слід також зазначити, що відповідач надсилав до суду апеляційної інстанції телеграму в якій містилось клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом апеляційної інстанції. В подальшому відповідач не з'являвся у судові засіданні і не цікавився справою, хоча йому було відомо про апеляційний розгляд справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його повторна неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяте на себе зобов'язання за договором позики, укладення якого підтверджується відповідними розписками відповідача, щодо повернення позивачу коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка, в силу вимог закону, підлягає стягненню з відповідача.

Висновок суду про наявність належних правових підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, проте колегія суддів не може погодитись з визначеною судом сумою заборгованості, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 21.12.2015 ОСОБА_3 надав у борг ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 31.03.2016, що підтверджується розписками від 21.12.2015 та від 08.04.2016 (а.с. 41-44).

Встановлено, що відповідач борг не повернув, що ним також не заперечується.

Згідно із статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, підписавши розписки позичальник тим самим підтвердив одержання від позикодавця грошових коштів у сумі, що зазначена в розписках.

При цьому, слід зазначити, що зі змісту апеляційної скарги відповідача вбачається, що він фактично не заперечує факт одержання від позивача грошових коштів у сумі вказаній в розписці, однак не погоджується з визначеною судом сумою заборгованості у гривні.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач надав відповідачу грошові кошти, що підтверджується відповідними розписками, водночас останній в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів, а отже в суді першої інстанції знайшов підтвердження як факт отримання відповідачем грошових коштів у позивача, так і факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики.

Таким чином, висновок суду про доведеність та обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, наявність належних правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, є законним, обґрунтованим і справедливим.

Разом з цим, щодо визначеного судом розміру заборгованості слід зазначити наступне.

Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача суми заборгованості у гривні, що його правом і суд розглянув справу в межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 18.01.2017 було збільшено позовні вимоги і суд, ухвалюючи рішення 21.04.2017, визначив заборгованість відповідача у гривні станом на 18.01.2017.

У відповідності з вимогами частин 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пленум ВСУ в п. 14 постанови № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Отже, суд першої інстанції безпідставно та не мотивовано визначив суму заборгованості у гривні станом на 18.01.2017, а не станом на день ухвалення рішення - 21.04.2017.

Станом на день ухвалення рішення курс гривні до долара США, встановлений НБУ, дорівнював 2 675,67 грн. (за 100 доларів США). Таким чином, сума заборгованості становить 133 783 грн. 50 коп. ($5 000 х 26,7567).

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

З урахуванням наведеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру визначеної до стягнення суми заборгованості, шляхом її зменшення з 138 148 грн. 50 коп. до 133 783 грн. 50 коп.

Крім цього, в силу вимог процесуального закону, суд ухвалюючи рішення зобов'язаний вирішити питання розподілу судових витрат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом позивачем було сплачено 1 265,00 грн. судового збору (а.с. 2). Збільшуючи позовні вимоги позивачем судовий збір сплачено не було. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 133 783,50 грн., а тому судовий збір, який мав би бути сплачений до бюджету дорівнює 1 337,83 грн. (133 783,50 грн. х 1%). Отже, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 265,00 грн., який правомірно стягнуто судом першої інстанції з відповідача, то, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 72,83 грн. (1 337,83 - 1 265,00).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості з 138 148 (сто тридцяти восьми тисяч сто сорока восьми) грн. 50 коп. до 133 783 (сто тридцяти трьох тисяч семиста восьмидесяти трьох) грн. 50 коп.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмір 72 (сімдесят дві) грн. 83 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва