Справа № 148/968/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2017 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької областів складі: судді Саламахи О.В.

за участю секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 28.12.2015 біля 12:00 год. у с. Тиманівка по вул. І. Франка, відповідач, керуючи автомобілем АЗЛК-2І412, державний номерний знак НОМЕР_1, під час руху заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2103, який належить позивачу.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.02.2016, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 124, ст. 124-4 КУпАП.

Згідно висновку експертного дослідження від 11.04.2016, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 завдано шкоду на суму 6910,23 грн. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з приводу відшкодування шкоди, однак останній відмовився.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача 6910 грн. майнової шкоди.

Позивач у судове засідання не з'явилася, однак її представник у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав та в ході судового розгляду заперечував щодо розміру відшкодування, яке вимагає позивач, а в подальшому 03.07.2017, також вказав, що позов не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 належить звернутися за відшкодуванням до страхової компанії у якій застраховано його цивільну відповідальність.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що 28.12.2015 біля 12:00 год. ОСОБА_2 по вул. І.Франка у с. Тиманівка, Тульчинського району Вінницької області, керуючи автомобілем АЗЛК-21412, державний номерний знак НОМЕР_1, під час руху заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2103, державний номерний НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів, після чого ОСОБА_2 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з чим, останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., що підтверджується копією постанови Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/108/16-п від 04.02.2016 (а.с. 9).

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 19.09.2007, ОСОБА_3 є власником автомобіля ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_2, який знаходиться у користуванні ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 2703/230 від 22.03.2016, виданої ВДАІ Тульчинського РВ УМВС України у Вінницькій області, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ СК «Дніпроінмед» згідно страхового полісу АІ 174450 (а.с. 11).

У відповідності до висновку автотоварознавчого дослідження за № 9Д/16 від 11.04.2016, виданого судовим експертом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, автомобілеві ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_2, спричинено пошкодження, вартість ремонтних відновлювальних робіт становить 6910,23 грн. (а.с. 12 - 16).

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 509/17-21 від 08.06.2017, проведеної у Вінницькому відділенні Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, вартість відновлювальних робіт механічних пошкоджень автомобіля ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 4042,30 грн. (а.с. 98 - 102).

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода,завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В силу ч. 2 ст. 1166 ЦК України, визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014, встановлено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Так, постановою Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/108/16-п від 04.02.2016, встановлено наявність у діях ОСОБА_2 вини у вчиненні дорожньо-транспортної приходи в ході якої автомобіль ВАЗ-2103, державний номерний НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, отримав механічні пошкодження.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Висновком автотоварознавчої експертизи № 509/17-21 від 08.06.2017, визначено розмір шкоди у сумі 4042,30 грн. завданої внаслідок дій ОСОБА_2

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи належним чином доведено наявність обставин, що свідчать про спричинення з вини ОСОБА_2 шкоди майну, що перебуває у користуванні ОСОБА_1, а також визначено розмір зазначеної шкоди.

Разом з тим, суд надає оцінку запереченням відповідача згідно яких позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачу необхідно звернутися до страхової компанії у якій застраховано його цивільно-правову відповідальність.

Так, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України (далі - ЗУ) «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

На підставі ст. 28 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Також, згідно ст. 29 цього ж закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Таким чином, надаючи оцінку твердженню відповідача про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на те, що позивач не звернувся до страхової компанії для отримання страхового відшкодування не зважаючи на те, що у нього є усі необхідні дані для отримання такого відшкодування, суд виходить, з правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України у справі № 6-725цс16 від 14.09.2016, згідно якої завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Так, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права вимоги відшкодування шкоди до ОСОБА_2

На підставі ст. 10, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2, позивач реалізує своє абсолютне право на отримання відшкодування безпосередньо від особи, що спричинила шкоду, усе наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення, оскільки позивач просить стягнути з відповідача 6910,23 грн., в той час як, висновком повторної автотоварознавчої експертизи № 509/17-21 від 08.06.2017, встановлено, що внаслідок дій відповідача позивачу завдано шкоду, розмір якої становить 4042,30 грн., у зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в межах зазначеної суми.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору 322,43 грн., витрати на проведення експертного дослідження - 438,72 грн., а також витрати на правову допомогу 2778,62 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57, 60, 88, 209 - 215 ЦПК України, ст. 22, 28 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 11, 16, 22, 1166, 1167, 1188, 1192 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає, за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає, за адресою: АДРЕСА_2, суму матеріального збитку у розмірі - 4042 (чотири тисячі сорок дві) гривні 30 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору - 322 (триста двадцять дві) гривні 43 копійки, витрати на проведення експертного дослідження - 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 72 копійки, а також витрати на правову допомогу 2778 (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 62 копійки.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Повний текст рішення виготовлено 07.07.2017.

Суддя: