У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 січня 2014 року відповідач звільнив її з роботи під час перебування на лікарняному, а 2 квітня 2015 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив рішення про поновлення її на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 7 травня 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про закінчення виконавчого провадження про поновлення на роботі, не звернувши уваги на те, що одночасно з поновленням з 22 січня 2014 року цим же наказом її звільнено з 31 січня 2014 року. Таким чином, відповідач тільки змінив дату її звільнення, а не поновив на роботі.

Посилаючись на викладене, просила: визнати незаконним наказ відповідача від 3 квітня 2015 року № 104/к про поновлення на роботі, поновити її на посаді інженера 1 категорії, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3 квітня 2015 року, зобов'язати видати їй дублікат трудової книжки без записів про звільнення та стягнути 25 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року визнано незаконним наказ № 13-к від 22 січня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_1» з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-проектувальника першої категорії відділу енергоспоруд № 55 з 22 січня 2014 року.

Стягнено з ПАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 січня 2014 року по 2 квітня 2015 року в сумі 36 135,05 грн з утриманням податків ті інших обов'язкових платежів та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Наказом № 104/к від 3 квітня 2015 року поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу енергоспоруд № 55 з 22 січня 2014 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 2 581 грн. Звільнено ОСОБА_1 інженера-проектувальника 1 категорії у зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 31 січня 2014 року та виплачено компенсацію за 1 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за період з 22 січня 2014 року по день звільнення.

10 квітня 2015 року видано виконавчий лист про поновлення позивача на роботі на посаді інженера-проектувальника першої категорії відділу енергоспоруд № 55 у відповідача з 22 січня 2014 року.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 7 травня 2015 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 10 квітня 2015 року закінчено у зв'язку з фактичним виконанням рішення.

Судами встановлено, що належним виконанням рішення Апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року не можна визнавати видання наказу № 104/к від 3 квітня 2015 року, яким фактично змінено дату звільнення позивачки, оскільки вказаним рішенням на відповідача обов'язку змінити дату звільнення покладено не було.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 233 КЗпП Українипрацівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Судами встановлено, що про існування наказу № 104/к від 3 квітня 2015 року ОСОБА_1 дізналась 16 квітня 2015 року, копію наказу отримала поштою 7 травня 2015 року, проте з позовом до суду звернулась 15 вересня 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши факт порушення прав позивача, обґрунтовано виходив із того, що вона звернулася до суду за захистом свого порушеного права із пропуском строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки із змістом наказу про звільнення з роботи вона була ознайомлена 16 квітня 2015 року, а до суду звернулася 15 вересня 2015 року.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: О.В.Кадєтова В.О.Кузнєцов