Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2017 Справа №607/11638/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунцьо С.В.

присяжних: Лебідь І.З., Дейнека В.М.

при секретарі с/з Ліщинського О.І.

за участю прокурора Тронка Н.В.

представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра Шевякової Н.Б.

особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Шевякової Н.Б. про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку, без його згоди,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Шевякова Н.Б. звернулася до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_5 до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні у примусовому порядку, без його згоди.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_5 страждає нервово - психічним захворюванням, яке обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. 17 вересня 2017 року ОСОБА_5 був доставлений швидкою допомогою у ТОККПНЛ та скерований за направленням Тернопільської міської комунальної лікарні №2. Враховуючи анамнестичні відомості, психічний стан пацієнта, висновку комісії лікарів, доцільно госпіталізувати ОСОБА_5 у примусовому порядку до ТОККПНЛ на підставі рішення суду, оскільки згода ОСОБА_5 на госпіталізацію відсутня.

У судовому засіданні представник ТОККПНЛ, лікар-психіатр Шевякова Н.Б. заяву не підтримала і пояснила, що ОСОБА_5 на даний час може самостійно задовольняти свої життєві потреби і тому не потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу.

Прокурор Тронка Н.В., в судовому засіданні, заперечив щодо задоволення заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізації ОСОБА_5, вважає, що вона є передчасною, оскільки відсутні підстави для госпіталізації у примусовому порядку ОСОБА_5

Законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заяву підтримала та вказала, що ОСОБА_5 безпорадний та не може самостійно задовольняти свої життєві потреби, у зв'язку із чим просить примусово госпіталізувати ОСОБА_5 до психіатричного закладу для стаціонарного лікування.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява лікаря-психіатра до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 282 ЦПК України, залежно від встановлених обставин, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову у її задоволенні.

Окрім цього відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У судовому засіданні встановлено, що на адресу суду надійшла заява про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку, без його згоди, яку лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Шевякова Н.Б. в судовому засіданні не підтримала.

Крім того до заяви долучено висновок комісії лікарів, згідно якого вбачається, що ОСОБА_5, страждає цукровим діабетом II типу, у зв'язку із чим проходив лікування у Тернопільській міській лікарні №2, та за направленням чергового лікаря був госпіталізований 17.09.2017 року у психоневрологічну лікарню.

Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено ряд підстав для госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу, зокрема, якщо особа страждає на психічний розлад, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Суд не може погодитися з доводами комісії лікарів-психіатрів про потребу у примусовій госпіталізації ОСОБА_5 у психіатричний заклад без його згоди, оскільки у судовому засіданні не виявлено будь-яких фактів, які б вказували на неспроможність ОСОБА_5 самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, як це зазначено у заяві.

В порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником психоневрологічної лікарні в судовому засіданні не було доведено та не надано доказів наявності у ОСОБА_5 тяжкого психічного захворювання, в зв'язку з чим він підлягає примусовій госпіталізації. Не надано доказів на підтвердження того, що розлади вказані в висновку не можна вилікувати амбулаторно.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, в силу ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

У 2006 році Верховною Радою України прийнято Закон "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", стаття 17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути "необхідним в демократичному суспільстві". Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законно мети. (справа "Кутцнер проти Німеччини", п.60, та рішення від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України").

Поняття "приватне життя" у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров'я людини, медичне втручання, ("Гласс проти Сполученого Королівства" від 09 березня 2004 року), вільне розпорядження своїм тілом ("Крістіна Гудвін проти Сполученого Королівства" від 11 липня 2006 року).

А тому, суд зауважує, що примусова психіатрична допомога безперечно є втручанням у приватне життя особи, щодо якої лікарем психіатром внесено заяву до суду, в розумінні частини першої статті 8 Конвенції, і очевидно, для здійснення втручання слід дотриматися умов, визначених частиною другою зазначеної статті Конвенції.

Аналізуючи наданні заявником докази в їх сукупності, враховуючи думку представника психіатричного закладу, яка не підтримала вказану заяву, прокурора, який просить відмовити у задоволенні заяви , а також зважаючи на те, що суду не надано належних та допустимих фактичних даних, які свідчать про безпорадність ОСОБА_5 внаслідок психічного розладу, тому суд вважає, що відсутні відповідні правові підстави для задоволення вимог заявника.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 60, 212, 218, 223, 279-282, 294 ЦПК України, ст.13, 14, 16 Закону України "Про психіатричну допомогу ", суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Шевякової Н.Б. про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку, без його згоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Кунцьо С.В.

Присяжні Лебідь І.З.,

Дейнека В.М.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо