УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації, заінтересована особа - ОСОБА_4, про госпіталізацію до психіатричного закладу особи, визнаної недієздатною - ОСОБА_5, за касаційною скаргою Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації на рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у м. Києві Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації (далі - Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у м. Києві ДОЗ КМДА) звернулося до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу особи, визнаної у судовому порядку недієздатною - ОСОБА_5, яка страждає на виражену розумову відсталість з поведінковими порушеннями F 72.1 по МКХ -10.

Заявник вказував, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2001 року ОСОБА_5 визнана недієздатною. Рішенням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 195 від 11 грудня 2001 року призначено її опікуном ОСОБА_4 Враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки, попередні курси лікування в стаціонарі, ОСОБА_5 на момент огляду не потребувала надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару, але її опікун ОСОБА_4 наполягає на її госпіталізації в стаціонар, що і стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року заяву Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у м. Києві ДОЗ КМДА залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення вимог заявника.

Вирішено госпіталізувати ОСОБА_5 до Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві ДОЗ КМДА.

У касаційній скарзі Територіальне медичне об'єднання «Психіатрія» у м. Києві ДОЗ КМДА просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року і залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2001 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана недієздатною. З даного рішення вбачається, що ОСОБА_5 з 1971 року знаходиться на диспансерному обліку в міському психоневрологічному диспансері з приводу нервово-психічного захворювання та є інвалідом першої групи безстроково.

Рішенням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 195 від 11 грудня 2001 року її опікуном призначено ОСОБА_4

07 липня 2016 року лікар Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 диспансерного відділення № 1 ОСОБА_6, оглянувши ОСОБА_5, прийняв рішення про направлення останньої на госпіталізацію у психіатричну лікарню ТМО «Психіатрія» з зазначенням виду госпіталізації - «невідкладна по медичним показникам».

11 липня 2016 року ОСОБА_5 була госпіталізована до ТМО «Психіатрія» за направленням дільничного лікаря у відділення № 17 вказаного об'єднання, також 11 липня 2016 року до вказаного закладу з заявою про прийняття на лікування ОСОБА_5 та його проведення, звернулась ОСОБА_4

Лікарсько-консультативна комісія, 12 липня 2016 року, оглянувши ОСОБА_5, прийшла до висновку, що, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки, попередні курси лікування в стаціонарі і те, що хвора потребує стороннього догляду та нагляду, показань для лікування в умовах психіатричного стаціонару на час огляду не виявила. Але, враховуючи категоричне наполягання опікуна на стаціонарному лікуванні, рекомендувала звернутись до Подільського районного суду з проханням прийняти рішення про доцільність госпіталізації в ТМО «Психіатрія».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.

Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.

Рішенням Конституційного суду України від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

При цьому Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра на даний час законодавчо не врегульоване.

Таким чином, з дня ухвалення рішення про неконституційність третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» - 01 червня 2016 року, госпіталізація недієздатної особи можлива лише за рішенням суду на прохання опікуна або за згодою останнього за рішенням лікаря-психіатра (мається на увазі позитивним рішенням про госпіталізацію).

Відмовляючи у госпіталізації ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що передбачені законом підстави для госпіталізації останньої відсутні. При цьому, судом було взято до уваги висновок ЛКК від 12 липня 2016 року, складений лікарями Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві ДОЗ КМДА, про те що показань для лікування в умовах психіатричного стаціонару на час огляду ОСОБА_5 не виявила.

Разом із тим, матеріали справи містять направлення лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 диспансерного відділення № 1 ОСОБА_7 про невідкладну госпіталізацію ОСОБА_5 у психіатричну лікарню по медичним показникам.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованих висновків, що дана заява повинна бути розглянута, оскільки державою встановлені державні гарантії щодо забезпечення психіатричною допомогою та соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, які не повинні бути порушені з підстав недотримання чинного законодавства та/або його незнання з боку опікуна.

Встановлено, що ОСОБА_5 страждає на психічні розлади та визнана у встановленому законом порядку недієздатною, з направлення лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 диспансерного відділення № 1 ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_5 потребує невідкладної госпіталізації по медичним показникам.

Відповідно до пояснень опікуна ОСОБА_5, стан недієздатної за час розгляду даної заяви судом не покращився.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що заява ТМО «Психіатрія» про госпіталізацію до психіатричного закладу особи, визнаної недієздатною у сукупності з направленням лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 диспансерного відділення № 1 ОСОБА_7 про невідкладну госпіталізацію ОСОБА_5 у психіатричну лікарню по медичним показникам, підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційним судом обґрунтовано не взято до уваги висновок ЛКК від 12 липня 2016 року, складений лікарями Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві ДОЗ КМДА, оскільки 11 липня 2016 року ОСОБА_5 була госпіталізована в порушення Рішення Конституційного суду України від 01 червня 2016 року.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 15 Закону України «Про психіатричну допомогу», саме рішення комісії лікарів-психіатрів психіатричного закладу є визначальним при вирішенні питання про необхідність подальшого перебування цих осіб у психіатричному закладі та надання їм стаціонарної психіатричної допомоги.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи не спростовують наведених вище висновків апеляційного суду, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

Є.П.Євграфова

О.І. Євтушенко