Справа № 699/35/17
Номер провадження 2/699/148/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

26.06.2017 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря Таран О.В.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 63538,16 грн, з яких: 50840 грн заборгованість за договором позики, 10168 грн штраф за невиконання грошового зобов»язання, 1872,03 грн пеня, 457,56 грн інфляційне збільшення суми боргу, 200,57 грн - три відсотки річних від простроченої суми.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 07 листопада 2016 року надав відповідачу в позику в розмірі 50840 грн зі строком повернення до 01 грудня 2016 року. На підтвердження отримання коштів та зобов»язання повернення вказаних коштів надано розписку та договір позики про отримання коштів, зобов»язання їх повернути та строк виконання даного зобов»язання 01 грудня 2016 року.

Незважаючи на це, відповідач станом на день звернення позивача до суду в добровільному порядку борг не повернув, у зв»язку з чим позивач просить стягнути штраф, пеню, індекс інфляції, 3 проценти річних.

У суді представник позивача адвокат ОСОБА_1 позов підтримав та надав пояснення аналогічні до змісту позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 224, в суд не з»явився, у зв*язку з чим ухвалою суду від 26.04.2017 року вирішено питання про заочний розгляд справи.

З наданої позивачем розписки від 07.11.2016 року, копія якої приєднана до матеріалів справи (а.с.17) вбачається, що відповідач ОСОБА_3 цього числа отримав від позивача ОСОБА_4»єва М.Л. кошти в сумі 50840 грн.

Також між сторонами 07.11.2016 року був укладений договір позики, з якого вбачається, що ОСОБА_3 отримав від Григор»єва М.Л. кошти в сумі 50840 грн, на строк до 01.12.2016 року (а.с.16). Пунктом 7 вказаного договору передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики в обумовлений термін, він зобов»язаний сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф в розмірі 5 відсотків від простроченої суми за кожний тиждень такого прострочення, але не більше одного місяця. У разі прострочення позичальником терміну повернення суми заборгованості за вказаним договором він сплачує також на користь позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми грошової заборгованості за кожний день такого прострочення, але не більше як за один рік від дати настання строку виконання грошового зобов»язання, що передбачено п.8.

Вислухавши пояснення представника позивача, з»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Судом встановлено, що 07.11.2016 року Григор»єв М.Л. передав у позику ОСОБА_3 кошти в сумі 50840 грн, а останній мав повернути вказані кошти в строк не пізніше 01.12.2016 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Досліджені судом розписка відповідача та договір позики вказують, що відповідач отримав від позивача кошти на певний період, до настання конкретної дати (01 грудня 2016 року). Отже після настання вказаної дати відповідач зобов»язаний був повернути позивачу отримані кошти.

За таких обставин суд приходить до висновку, що розписка відповідача та договір позики підтверджують умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові №6-1967цс15 від 11.11.2015 року.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 7,8 Договору позики передбачений та визначений сторонами розмір штрафу та пені, тому вказана вимога підлягає до задоволення.

Крім цього, частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З вказаних підстав суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції грунтується на вимогах закону, а тому підлягає до задоволення.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За таких обставин суд приходить до висновку про повне задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 63538,16 грн, з яких: 50840 грн заборгованість за договором позики, 10168 грн штраф за невиконання грошового зобов»язання, 1872,03 грн пеня, 457,56 грн інфляційне збільшення суми боргу, 200,57 грн - три відсотки річних від простроченої суми.

Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у справі в сумі 640 грн.

Керуючись ст.212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє відоме місце реєстрації с.Деренковець вул.Росьова, 30/б Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НЕ №457018 виданий Золотоніським МРВ УМВС України в Черкаській області 04.04.2006 року, РНОКПП НОМЕР_1, інші відомості суду не відомі на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії НС №575768 виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 29.12.1998 року, РНОКПП НОМЕР_2, кошти в сумі 63538,16 грн, з яких: 50840 грн заборгованість за договором позики, 10168 грн штраф за невиконання грошового зобов»язання, 1872,03 грн пеня, 457,56 грн інфляційне збільшення суми боргу, 200,57 грн - три відсотки річних від простроченої суми; 640 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_5sp; Л.