Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків внаслідок виробничої травми, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04 вересня 1996 року по 11 листопада 2004 року перебував у трудових правовідносинах з публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі - ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»). 24 квітня 2004 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво. Висновком МСЕК ОСОБА_4 встановлено 80 % стійкої втрати працездатності та II групу інвалідності, у зв'язку з трудовим каліцтвом, яке він зазнав під час роботи на підприємстві. Позивач вказував, що за станом здоров'я його звільнили з роботи, він постійно відчуває нестерпний біль, постійно змушений проходити лікування, немає можливості вести повноцінне сімейне та особисте життя, а тому вважає, що йому завдано моральної шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив стягнути з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області 100 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою здоров'я на виробництві, 25 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з 04 вересня 1996 року по 11 листопада 2004 року.

24 квітня 2004 року під час виконання трудових обов'язків з ОСОБА_4 стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво.

Згідно з актом № 2 форми Н-1 про нещасний випадок від 28 квітня 2004 року під час виконання 24 квітня 2004 року трудового обов'язку на підприємстві - ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» ОСОБА_4 було травмовано.

Висновком МСЕК від 11 листопада 2004 року ОСОБА_4 вперше встановлено 80 % втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом та II група інвалідності.

Висновками МСЕК від 14 листопада 2005 року, від 13 листопада 2007 року ОСОБА_4 підтверджено 75 % втрати професійної працездатності з тих же підстав та ІІ група інвалідності.

Висновками МСЕК від 19 жовтня 2009 року, від 31 жовтня 2011 року, від 11 листопада 2013 року, від 10 листопада 2014 року ОСОБА_4 підтверджено 80 % втрати професійної працездатності з тих же підстав та ІІ група інвалідності.

Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку, що внаслідок ушкодження здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків позивач став інвалідом II групи та втратив 80 % свої працездатності, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, а також порушення нормальної життєдіяльності. Ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює ОСОБА_4 фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість вести звичний спосіб життя, що, зокрема, встановлено висновком МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності.

Визначаючи розмір завданої ОСОБА_4 моральної шкоди, місцевий суд вірно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також врахував характер та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, вимушені зміни у його життєвих стосунках та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставин, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

С.О.Карпенко

О.В.Кафідова