АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4965/17 Справа № 192/1353/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про внесення змін до іпотечного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулися з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про внесення змін до іпотечного договору.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалися на те, що 21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 було укладений кредитний договір № 008/07-МК/13, згідно з яким ОСОБА_2 надані кошти в розмірі 34 500 доларів США зі строком повернення до 20 вересня 2022 року та сплатою 15% річних. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 21 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір № 008/07/01-МК/13, відповідно до умов якого відповідачами в іпотеку було передано належну їм на праві власності, згідно з договором купівлі-продажу частини квартири, свідоцтва про власність на житло та витягу з реєстру прав власності №5510699 квартиру АДРЕСА_1, при цьому іпотекодавці висловили свою згоду з правом банку на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання умов кредитного договору. Однак, в п. 1 іпотечного договору предметом іпотеки помилково зазначена квартира АДРЕСА_2, яка не належить іпотекодавцям. Позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим у банка виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а у іпотекодавців виник обовязок задовольнити вимоги банку грошовими коштами або за рахунок належного їм нерухомого майна, переданого в іпотеку. Виконати в добровільному порядку умови договору іпотеки та погасити заборгованість за кредитним договором або передати нерухоме майно іпотекодержателю відповідачі відмовляються, а зазначена помилка в іпотечному договорі не дає можливості банку задовольнити свої майнові вимоги за рахунок майна іпотекодавців. Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, але рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року банку було відмовлено в задоволенні позовних вимог у звязку з тим, що предметом іпотеки в п. 1 іпотечного договору зазначена квартира № 14 в будинку 22, а не квартира, що фактично належить іпотекодавцям. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року судом було встановлено, що в іпотечному договорі допущена технічна помилка в зазначенні номера квартири та будинку, яка може бути усунута за зверненням сторін договору до особи, яка здійснила нотаріальне посвідчення договору іпотеки, за виправленням описки та внесенням відповідних змін. Крім цього, даним рішенням було встановлено факт належності на праві власності відповідачам саме квартири АДРЕСА_3, а не квартири АДРЕСА_4, яка зазначена як предмет іпотеки в укладеному між сторонами іпотечному договорі від 21 вересня 2007 року № 008/07/01-МК/13 та підтверджено вільне волевиявлення відповідачів щодо передачі в іпотеку, належної їм на праві власності квартири та їх погодження з тим, що дана невідповідність є технічною помилкою. На виконання рішення суду 02 вересня 2013 року банком було направлено на адресу Солонянської державної нотаріальної контори лист, в якому ставилось питання щодо виправлення в іпотечному договорі невірно зазначеної адреси предмета іпотеки, а 03 жовтня 2013 року направлено лист щодо зясування надходження відповіді від відповідачів щодо укладення додаткової угоди до іпотечного договору, на який отримали повідомлення нотаріуса, що станом на 12 жовтня 2013 року відповідачі на письмову пропозицію нотаріуса щодо внесення таких змін до нотаріальної контори не звертались. Банк звернувся до суду з позовом до відповідачів про зобовязання вчинити дії з укладення додаткової угоди до іпотечного договору від 21 вересня 2007 року №008/07/01-МК/13 щодо змін до іпотечного договору шляхом викладення п. 1 в наступній редакції: «Іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру номер 22, що в будинку під номером 14, розташованому по вул. Миру в смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області», за результатами розгляду якого 21 листопада 2014 року рішенням суду в задоволені позову було відмовлено, при цьому відповідачі заперечували проти задоволення позову банку, а рішення суду вмотивоване тим, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та укладення додаткової угоди можливе лише за взаємною згодою сторін, а волевиявлення відповідачів на внесення змін до договору відсутнє. У звязку з викладеним, просили внести зміни до іпотечного договору, шляхом викладення п. 1 в наступній редакції: «Іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру номер 22, що в будинку під номером 14 розташовану по вул. Миру в смт. Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області», оскільки договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї за сторін при суттєвому порушенні договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором чи законом, при цьому просив врахувати, що строк позовної давності за даним позовом необхідно відраховувати з вересня 2013 року, коли банком була зроблена пропозиція відповідачам з укладення додаткової угоди до іпотечного договору, проте погодження на внесення змін до договору з боку відповідачів отримано не було.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ю.О., третя особа державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, про внесення змін до іпотечного договору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить рішення суду від 25 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року скасовано і в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено (а.с.190-194).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.232-235).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визнає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене

право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звернувшись до суду з позовом за захистом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалися на те, що відповідачами порушене право банку на реалізацію свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки у звязку із допущеною технічною помилкою в договорі.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п.1. ч.2 ст. 16 ЦПК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно ч.2 даної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями ч.1 статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання при цьому зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

З огляду на положення ч.2 ст. 652 ЦК України договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, лише за наявності одночасно умов, передбачених ч.2 даної статті.

Згідно положень ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій саме формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено законом або договором чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 008/07-МК/13, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 34 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 вересня 2022 року за цільовим призначенням для придбання основних засобів, а відповідач зобовязався повністю повернути кредитні ресурси, здійснюючи щомісячно в строк до 15 числа погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого відповідно п.3.3 договору становить 488,28 доларів США та в складі якого сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами, а в разі порушення зобовязань за кредитним договором сплачувати пеню відповідно до п.6.1 договору у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (а.с.7-10).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 008/07/01-МК/13 (а.с.11-13).

Відповідно до умов вказаного іпотечного договору, іпотекодавці передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру, надавши при цьому правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 59,6 кв.м. жилою площею 37,6 кв.м, узгодженою сторонами вартістю 227 248 гривень 93 копійки та яким відповідно до п.8.4.8 передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов Основного зобовязання, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми Основного зобовязання: кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до Основного зобовязання (Кредитного договору), заявить іпотекодавцям вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у Основному зобовязанні (Кредитному договорі), а іпотекодавці не виконають зазначене зобовязання.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року, яке набрало законної сили, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було відмовлено у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що предметом договору є квартира АДРЕСА_6, яка не належить на праві власності іпотекодавцям, а відповідно не могла бути передана ними у іпотеку.

Встановивши наявність помилки у договорі іпотеки, банк 04 лютого та 30 серпня 2013 року направляв відповідачам рекомендовані листи з повідомленням про вручення, за яким їм було запропоновано укласти додатковий договір до іпотечного договору та викласти п. 1 договору у новій редакції із зазначенням правильної адреси предмета іпотеки. Однак, відповідачі, отримавши ці листи, згоди на вказану пропозицію не наддали (а.с.15-18).

Факт належності на праві власності відповідачам квартири АДРЕСА_7, а не квартири АДРЕСА_8, яка зазначена як предмет іпотеки в іпотечному договорі від 21 вересня 2007 року № 008/07/01-МК/13, підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 грудня 1996 року, договором купівлі-продажу 1/4 частини квартири від 07 березня 2006 року, витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10 березня 2006 року, а також технічним паспортом на квартиру (а.с.94-97).

Також цей факт було встановлено рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про тлумачення змісту правочину та рішенням цього ж суду від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії, а саме, укласти додаткову угоду до іпотечного договору від 21 вересня 2007 року щодо викладення п. 1 в наступній редакції: «Іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_5» (а.с.25-27).

Зазначеним рішенням суду було встановлено, що відповідачі підтвердили, що в іпотеку ними було передано саме квартиру АДРЕСА_5, а не квартиру АДРЕСА_6, а при оформленні договору іпотеки нотаріусом було допущено технічну помилку.

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 21 вересня 2007 року Солонянською держаною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було зареєстровано згідно іпотечного договору №008/07/01-МК/13 за №5708329, №5708509 та №5708538 обтяження у вигляді арешту обєкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_9 (а.с.98-99).

Відповідно до витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек 21 вересня 2007 року Солонянською держаною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстраційним №5708575 було внесено реєстраційний запис до Державного реєстру іпотек про реєстрацію іпотеки за іпотечним договором №008/07/01-МК/13 від 21 вересня 2007 року згідно якого зазначено обєкт обтяження: квартира АДРЕСА_9 (а.с.100).

Таким чином, державним нотаріусом не було допущено помилки при реєстрації іпотеки та внесені правильні відомості щодо предмета іпотеки до зазначених реєстрів, а така технічна помилка міститься лише у самому іпотечному договорі від 21 вересня 2007 року № 008/07/01-МК/13.

З матеріалів справи вбачається укладений між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 21 вересня 2007 року нотаріально посвідчений держаним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим номером 4311 іпотечний договір № 008/07/01-МК/13 нерухомого майна не містить положень щодо права однієї із сторін без згоди іншої сторони вносити зміни до зазначеного договору.

Оскільки між сторонами було укладено іпотечний договір саме щодо нерухомого майна, то і зміни до іпотечного договору можуть вноситися лише у тій же формі, у якій укладено основний договір.

02 вересня 2013 року банк звернувся до державного нотаріуса Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 із листом від 30 серпня 2013 року № 1.1-12/236, в якому ставилось питання щодо виправлення описки в адресі предмета іпотеки в іпотечному договорі від 21 вересня 2007 року № 008/07/01-МК/13 (а.с.14.18).

На вказане звернення нотаріус повідомила, що нею було надіслано іпотекодавцям листа з проханням з'явитись до нотаріальної контори для укладання та підписання договору про внесення змін до п. 1 основного іпотечного договору щодо правильності написання адреси предмета іпотеки, однак відповідачі на її письмову пропозицію щодо внесення таких змін до нотаріальної контори не звертались (а.с.19).

Таким чином, волевиявлення відповідачів на внесення змін до іпотечного договору відсутнє.

За таких обставин, враховуючи, що внесення змін до договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а волевиявлення відповідачів на внесення змін до іпотечного договору відсутнє, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про внесення змін до іпотечного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді