Справа № 445/1717/16 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М
Провадження № 22-ц/783/2360/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.

з участю апелянта - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обгрунтування позову покликається на те, що вона є власником житлового будинку по вул. Бродівській, 30 в м. Золочеві. Для обслуговування житлового будинку та господарських будівель їй належить 0,1000 га земельної ділянки. Суміжним землекористувачем із її земельною ділянкою є відповідач, який всупереч санітарним та будівельним нормам спорудив огорожу з рифленої бляхи висотою 4 м, яка заступає вікна її будинку з південної сторони, де знаходяться дитяча кімната. Добровільно вирішити ситуацію з такою огорожею відповідач відмовляється. Окрім того, за вказаною огорожею ОСОБА_2 посадив фруктові дерева яблунь та вишень, гілля та коріння яких створюють незручності у користуванні її земельною ділянкою, затіняють її. Тому вона звернулася до суду, щоб зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2, у місячний термін, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі висотою 4 м встановленої ним між суміжними земельними ділянками, що розташовані за адресою: Львівська область, м. Золочів, вул. Бродівська, 30 та адресою: Львівська область, м. Золочів, вул. Бродівська, 28.

Зобов'язано ОСОБА_2 у місячний термін, обрізати гілки та корені фруктових дерев, які чинять перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_3

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 року оскаржив ОСОБА_2

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом допущено порушення норм матеріального права. Зазначає, що до даних правовідносин слід застосувати ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», згідно яких встановлено, що відстані для зелених насаджень від стін будинків та споруд до осі дерев 5м., до кущів 1,5м., від межі сусідньої ділянки до осі дерев 3м., кущів 1м. Також вказує, що судом в порушення норм процесуального права не здобуто та не зазначено у оскаржуваному рішенні, які належні докази, окрім пояснень сторін підтверджують факт знаходження зелених насаджень і порушення вимог ДБН.

Звертає увагу, що вирішуючи питання знесення демонтажу огорожі, суд не дослідив обставин, на які покликається позивачка, зокрема і щодо доводів про затіненість кімнати у її будинку, внаслідок висоти паркану. Відтак, судом не враховано, що знесення паркану висотою у 4 м. зумовить його повний демонтаж та призведе до прогалини в суцільній лінії паркану між їхніми господарствами, що в свою чергу, призведе до порушення і його прав.

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з»явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ст. 4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 449997 позивачу ОСОБА_3 належить будинок № 30 по вул. Бродівській в м. Золочеві Львівської області та земельна ділянка, площею 0,1000 га за цією ж адресою.

З листа № 665 від 12.05.2016 року Золочівської мської ради Львівської області вбачається, що мали місце звернення ОСОБА_3 до міської ради, щодо усунення перешкод зазначених у позовній заяві.

Вказаним листом міська рада рекомендувала ОСОБА_2 в місячний термін привести огорожу відповідно до будівельних та санітарних норм, також у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу пообрізати їх, якщо такі є перепоною у використанні земельної ділянки ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до приписів ч. 4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, який здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК шляхом, в т.ч. відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав ( п.7).

Відповідно ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідачем в судовому засіданні визнано обставини справи, а саме, те, що спірні дерева: яблуні, вишні, ростуть в безпосередній близькості до межі, в зв'язку з чим дані обставини доказуванню не підлягають. Дані обставини відповідач ОСОБА_2 не заперечив і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до 4.13 Наказу державного комітету України з будівництва та архітектури від 28.09.2005 року 3 175 «Про надання чинності ДБН В. 2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»» відстань від зовнішніх стін будівель та споруд, меж сусідніх ділянок до стовбурів дерев і чагарників має становити 5 метрів і 15, метрів відповідно.

Встановлено й те, що дійсно відповідачем встановлена огорожа, яка не відповідає нормам ДСТУ-Н Б В.2.6-188:2013 "Настанова з проектування огорож майданчиків і ділянок підприємств, будинків і споруд". Даний факт відповідачем в судовому засіданні не спростований і в суді апеляційної інстанції.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 рокувідсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5