Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Урожай», третя особа - відділ Держгеокадастру у Голованівському районі Кіровоградської області, про визнання додаткової угоди недійсною за касаційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Урожай» на заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 01 березня 2005 року між нею та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Урожай» (далі - СТОВ «Урожай») бувукладений договір оренди землі № 69, за умовами якого вона надала СТОВ «Урожай» у строкове платне користування на строк до 17 липня 2016 року земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 5,00 га, що розташована на території Молдовської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Зазначала, що 13 листопада 2014 року вона звернулася до СТОВ «Урожай» із заявою-попередженням про відсутність наміру продовжувати дію укладеного між ними договору оренди землі після спливу терміну його дії, проте листом від 20 січня 2015 року її було повідомлено, що 05 травня 2011 року вона уклала з СТОВ «Урожай» додаткову угоду до договору оренди землі, якою було внесено зміни до п. 8 основного договору шляхом викладення його у новій редакції, відповідно до якої договір укладено на 10 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди.

Посилаючись на те, що наміру продовжувати строк дії договору вона не мала, додаткової угоди з відповідачем не укладала та не підписувала, ОСОБА_4 просила визнати додаткову угоду недійсною.

Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду до договору оренди землі № 69 від 01 березня 2005 року, укладену між ОСОБА_4 та СТОВ «Урожай». Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі СТОВ «Урожай», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Висновком Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 22 від 18 лютого 2016 року встановлено, що підписи, які містяться в оригіналі додаткової угоди до договору оренди землі № 69 від 05 травня 2011 року, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, норму їх правового регулювання, перевіривши обставини справи доказами, які оцінено за вимогами ст. 212 ЦПК України, суди, встановивши те, що ОСОБА_4 оспорювану додаткову угоду до договору оренди не підписувала, іншу особу на вчинення таких дій не уповноважувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на продовження відносин оренди землі із СТОВ «Урожай», дійшли обґрунтованого висновку про недійсність оспорюваного правочину, укладеного із дефектом волі орендодавця.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, на законність судових рішень у справі не впливають.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Урожай» відхилити.

Заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

О.В. Закропивний