Справа № 450/1712/15-ц Провадження № 2/450/100/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2017 р.Пустомитівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді -Кукси Д. А.
при секретарі -Ракочий М. С.

з участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користування житловим приміщенням, яке належить на праві спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 надії юріївни в його користь грошову компенсацію за 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та припинити його право власності на дане майно.

В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те. що за час перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5 який 13.11.2014 року розірвано, ними було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.09.2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в електронному реєстраі за №7523. Відповідно до договору та проведеної реєстрації права власності Квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частці. Квартира складається з 3-х житлових кімнат житловою площею 15,2 кв.м.; 7,8 кв.м.; 5,6 кв.м.), кухні площею 7,1 кв.м., ванни кімнати 2,7 кв.м., коридору 4,4 кв.м., підвалу 4,2 кв.м.

Позивач вказує, що після укладення вище вказаного договору купівлі-продажу квартири разом проживали у спірній квартирі, вели спільне домашнє господарство. За спільні кошти придбавали побутову техніку, меблі, посуд та інші необхідні речі побутового вжитку. Протягом двох років спільно несли витрати щодо утримання майна.

Однак після розірвання шлюбу, відповідачка почала чинити йому перешкоди у користуванні спірним майном, в результаті чого він був змушений звертатися з відповідними заявами в органи поліції.

Позивач вказує, що має намір уникнути різного роду непорозумінь з відповідачем, тобто бажає розділити спільно нажите майно, однак, зважаючи на те, що реальне виділення часток неможливе, і спільне проживання його з відповідачкою стає суцільним тягарем для обох сторін залишається єдиний вихід - припинення права власності, шляхом компенсації вартості його частки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просить задоволити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали та заперечили. Свої заперечнням мотивують тим, що позивач самостійно залишив спірну квартиру, жодних перешкод у користуванні спільним майном позивачу ніхто не чинив. Позивач у її відсутності приходив до квартири і вчиняв різного роду збитки.

ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з позивачем проживає в спірній квартирі разом з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до березня 2017 року ніде не працювала, оскільки доглядає за дитиною та перебувала на обліку в центрі зайнятості, однак через скрутний матеріальний стан змушена була влашуттватись на робту та поєднювати її з вихованням дитини. Аліментів які вона отримує від позивача на утримання дитини та допомога по безробіністю критично невистачає на утримання дитини, у зв'язку з чим вона змушена звертатися по допомогу до батьків, які є пенсіонерами, про що відомо позивачу. Таким чином, сплата позивачу вартість його частки у спірній квартирі для неї є неможливим. А тому, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне :

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.09.2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в електронному реєстраі за №7523. Відповідно до договору та проведеної реєстрації права власності квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності по 1/2 частці.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому, що відповідає позиції Верховного Суду України викладеній у постанові № 6-12цс13 від 03.04.2013 року.

Згіжно технічного паспорта квартира складається з 3-х житлових кімнат житловою площею 15,2 кв.м.; 7,8 кв.м.; 5,6 кв.м.), кухні площею 7,1 кв.м., ванни кімнати 2,7 кв.м., коридору 4,4 кв.м., підвалу 4,2 кв.м.

Відповідності до висновку оціночно - будівельної експертизи № 560 від 28.07.2016 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 421 968 грн., а ринкова вартість ? частини - 210 984 грн.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 364 ЦК України. співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно ч. 2 ст. ст. 214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

В своїй постанові від 19.02.2014 року по справі № 6-4ц14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно якої при вирішенні справ щодо припинення частки у праві спільної часткової власності у співвласника, шляхом отримання компенсації, суди повинні врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суд повинен ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суди повинні перевірив можливості сплати відповідачами такої компенсації, враховуючи те, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Як встановлено судом, станом на даний час в спірній квартири проживає відповідчка ОСОБА_5 разом з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якого позивач згідно рішення суду сплачує аліменти.

Судом встановлено, що з часу народження дитини, а саме з 01.09.2009 року по 30.09.2010 року відповідачка ОСОБА_5 перебувала на обліку у Шевченківському відділі соціального захисту Львівської міської ради та отримувала допомогу при народженні дитини та з 05.11.2009 року по 30.09.2010 року отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Згідно довідки Пустомитівського РЦЗ № 454/03 від 10.05.2017 року, відповідачка ОСОБА_5 з 03.11.2016 року по 16.03.2017 року перебувала на обліку у Пустомитівському РЦЗ та отримала допомогу по безробіттю за даний період у розмірі 7817,98 грн.

Згідно довідки КЗ ЛОР «ЛОДКП «Охмадит» відповідачка ОСОБА_5 з березня 2017 року працює в КЗ ЛОР «ЛОДКП «Охмадит» на посаді медсестри та за період з 16.03.2017 року по 30.04.2017 року отримала дохід в розмірі 6425,58 грн.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, враховуючи скрутне матеріальне становище відповідачки на утриманні якої перебуває малолітня дитина, суд приходить до переконання про відсутність у відповідчки ОСОБА_5 можливості сплати позивачу компенсацію за належну йому частку у спірному майні, яка становить у розмірі 210 984,00 грн., а тому враховуючи відсутність порушення майнових прав позивача, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 212, 222 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину квартири та припинення права власності на ? частину квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяД. А. Кукса