АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/934/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Білич І.М., Шахової О.В.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ХижнякАндрій Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. № 200 від 10 лютого 2015 року звернуто стягнення на транспортний засіб AudiQ7, державний номерний знак НОМЕР_1, який виступає заставою по кредитному договору № 50005321 від 26 липня 2012 року, укладеним між нею та ТОВ "Порше Мобіліті". Зазначала, що виконавчий напис не відповідає вимогам закону, оскільки нотаріусом не перевірено безспірності заборгованості.

З урахуванням наведеного та посилаючись на те, що визначена сума заборгованості значно перевищує суму кредиту та не враховано сплачені нею платежі, позивач просила визнати вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що у виконавчому написі зазначено, що строк платежу настав 16 червня 2014 року, натомість, ТОВ "Порше Мобіліті" у заяві про вчинення виконавчого напису просить звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості станом на 15 серпня 2014 року. З наданої приватному нотаріусу виписки по рахунку вбачається, що перше негативне сальдо у розмірі 559 грн. 83 коп. відбулось за розрахунками відповідача у період з 4 серпня 2014 року по 14 серпня 2014 року. Отже, станом на 16 червня 2014 року заборгованість позивача перед ТОВ "Порше Мобіліті" була відсутня.

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ТОВ "Порше Мобіліті" - Сисин Л.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 26 липня 2012 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 50005321, за умовами якого остання отримала кредит на придбання автомобіля у сумі 482 406 грн. 44 коп. зі строком користування 60 місяців та сплатою 9,90% річних (змінна ставка).

З метою забезпечення вказаного кредитного договору, 27 липня 2012 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу №50005321, за яким позивач передала у заставу автомобіль Audi Q7, 2012 року випуску.

В подальшому між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 50005321 від 26 липня 2012 року, відповідно до умов якого сторони домовилися збільшити строк кредиту на 84 місяців.

Як убачається з матеріалів справи, з вересня 2012 року позивач почала порушувати зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних платежів, а з липня 2014 року ОСОБА_1 припинила виконувати умови кредитного договору і на серпень 2014 року у неї виникла кредитна заборгованість у розмірі 857 314 грн. 72 коп. У зв'язку з систематичним порушенням умов кредитного договору, відповідач надіслав їй письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій зазначив заборгованість за кредитним договором на 15 серпня 2014 року в сумі 857 314 грн. 72 коп, яка складається з: дострокове повернення невиплаченої суми кредиту - 522 691 грн. 88 коп; несплачені чергові платежі - ( прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу ) - 35 454 грн. 22 коп; штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 Договору - 3 387 грн. 79 коп; витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника у відповідності до договору - 5 407 грн. 50 коп; штраф за порушення вимог щодо страхування майна у розмірі 15 % від суми кредиту -119 445 грн. 92 коп; штраф за порушення терміну повернення кредиту у розмірі 20% від суми кредиту - 159 261 грн. 23 коп; компенсація страхових платежів відповідно до ст. 5.6 договору - 11 666 грн. 18 коп.

При цьому ТОВ "Порше Мобіліті" повідомив позивача, що у випадку невиконання зазначених вимог будуть вжиті заходи примусового стягнення суми кредиту та заборгованості, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий компанії у заставу для забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за договором ( а.с. 91).

Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримала 28 серпня 2014 року, проте заборгованість не погасила та не направила ТОВ "Порше Мобіліті" заперечення щодо наданого розрахунку, а тому вважається , що вона погодилася з ним (а.с.92).

10 лютого 2015 року за заявою ТОВ "Порше Мобіліті"приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинив виконавчий напис №200, за яким звернуто стягнення на транспортний засіб Audi Q7, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1,що належить на праві власності ОСОБА_1

Згідно з вказаним виконавчим написом за рахунок коштів від реалізації транспортного засобу, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ "Порше Мобіліті" у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 35 454 грн. 22 коп, штрафних санкцій за вимогами щодо сплати - 3387 грн. 79 коп, витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості - 5 407 грн. 50 коп, штрафу за порушення вимог щодо страхування майна в розмірі 15% - 119 445 грн. 92 коп, штрафу за порушення терміну повернення кредиту в розмірі 20% - 159 261 грн. 23 коп, компенсації страхових платежів - 11 666 грн. 18 коп, суми кредиту - 522 691 грн. 88 коп, що становить 857 314 грн. 72 коп. ( а.с.10).

20 лютого 2015 року постановою державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

У статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно з п. 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 24, 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов᾽язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом було встановлено, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем в підтвердження наявності заборгованості були подані наступні документи: зведену виписку за рахунком позивача із зазначенням суми заборгованості,лист, що був направлений позивачу з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував норми матеріального права, що їх регулюють, врахував, що товариство надало нотаріусу документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ХижнякА.М. № 200 від 10 лютого 2015 року, який є предметом спору, відповідає вимогам чинного законодавства та дійшов правильного висновку про те, що банк, звернувшись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, реалізував своє право на захист свого цивільного права.

Відповідно кредитного договору сума кредиту визначена у гривні із зазначенням еквіваленту в доларах США (а.с.4 т.1).

У п. 1.3.1. кредитного договору вказано, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на погашення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти, тобто у гривні на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. У подальшому позичальник мала сплачувати платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених кредитором рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховувався шляхом застосування еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку (а.с.6 зв,7 т.1).

Загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Позивачка погодилась на такі умови кредитного договору.

Умовами кредитного договору також визначено терміни повернення кредиту (п. 1.4.1.), порядок повернення кредиту (п. 1.4.3.), а також порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом (пп. 2.1., 2.4.).

У п. 3.2.1. договору передбачено, що кредитор має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та/або вимагати дострокового розірвання кредиту у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу або його частини відповідно до графіку погашення кредиту.

Такі наслідки порушення позичальником умов кредитного договору також визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Надаючи приватному нотаріусу розрахунок заборгованості, ТОВ "Порше Мобіліті" зазначало, що заборгованість визначена відповідно до вимог закону та умов договору, у тому числі щодо нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення умов договору. Проценти за користування кредитом не збільшувалися, а розрахунок заборгованості враховував курс іноземної валюти на час платежу.

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Таким чином, твердження позивача, що розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за договором не відповідає дійсній сумі є припущенням позивача, оскільки сторони узгодили умови договору щодо сплати щомісячних платежів в іноземній валюті в еквіваленті до гривні за курсом НБУ на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком і нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, надав належну оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), та, встановивши, що ТОВ "Порше Мобіліті" надало нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, та за наявності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень і не оспорювання ним розрахунку загальної суми боргу за кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про те, що виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог закону і підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач за період з 15 серпня 2012 року по 15 серпня 2014 року сплатила 299 423, 32 грн. і станом на 16 червня 2014 року на погашення боргу у неї була відсутня прострочена заборгованість перед відповідачем, що не було враховано при проведенні розрахунку суми боргу та при вчиненні виконавчого напису, тому сума боргу не була безспірною, є безпідставними та не спростовують висновків суду, оскільки лише та обставина, що зазначена більша сума заборгованості, і позивачу було відомо про її існування, але при цьому заперечень відносно цієї суми заборгованості до відповідача та приватного нотаріуса не надійшло не свідчить про наявність спору, так як загальна сума заборгованості змінюється щоденно в сторону збільшення залежно від тривалості затримки сплати боргу і вчинення виконавчого напису за сумою, яка зазначена у вимозі не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доказів, які б стосувалися відсутності заборгованості, існування заборгованості в іншому розмірі чи виконання договірних зобов'язань належним чином ОСОБА_1 не надано.

Посилання позивача на те, що для вчинення виконавчого напису ТОВ "Порше Мобіліті" надало розрахунки, у яких були арифметичні помилки, за якими безпідставно збільшена сума штрафу є безпідставними, оскільки правовідносини за договором припинені не були, тому заборгованість може змінюватись, і заперечення проти суми заборгованості ОСОБА_1 до нотаріуса не направляла.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що приватний нотаріус безпідставно поза межами строку позовної давності вчинив виконавчий напис про стягнення штрафних санкцій не може бути підставою для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості рішення суду, а враховуючи те, що стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Під час дослідження доказів та встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Білич

О.В.Шахова