Справа №359/4117/17
Провадження № 2/359/1776/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Пустовіт А.Б.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

24.05.2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 17.09.1997 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб. ОСОБА_5 та вона жили в будинку, який розташований на території ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області по провул. Кошового, 14 та належав ОСОБА_6 Також в даному будинку проживали ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були бабусею та матірю ОСОБА_5 18.05.1996 року помирає ОСОБА_6 20.10.2000 року помирає ОСОБА_7 06.11.2001 року помирає ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, с. Дударків, провул. Кошового, 14. Як спадкоємиць за законом, в установленому законом порядку та в шестимісячний строк після відкриття спадщини вона подала до нотаріуса письмову заяву про прийняття спадщини. 28 лютого 2017р. приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу, після смерті ОСОБА_5 Однак нотаріусом було повідомлено щодо відсутні докази про прийняття спадщини та про відсутні правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння, та видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03.2017р. В такому випадку їй було рекомендовано звернутись до суду з метою визнання права власності на домоволодіння, що залишилося після смерті ОСОБА_5

У звязку з вищевикладеним позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок надвірними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по провул. Кошового, 14, с. Дударків, Бориспільського району Київської області, після смерті її чоловіка ОСОБА_5

В судове засідання позивач не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома. Клопотань про перенесення розгляду справи не надійшло.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, обставини справи підтвердив.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Бориспільського району Київської області до суду не зявилася, повідомлена належними чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи Голова сільської ради до суду надав лист в якому просить суд проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради та зазначив, що при вирішенні спору сільська рада покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ст.1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Встановлено, що 17.09.1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження ОСОБА_4 1-БК №160337, виданим ОСОБА_3 сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с.11).

ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були бабусею та матір'ю ОСОБА_5, жили в будинку, який розташовувався на території ОСОБА_3 сільської ради по пров. Кошового, 14 та належав ОСОБА_6.

18.05.1996 року помирає ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 1-БК №015223, виданим ОСОБА_3 сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с.12).

20.10.2000 року помирає ОСОБА_7, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 1-БК №279745, виданим ОСОБА_3 сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с.13).

06.11.2001 року помирає ОСОБА_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 1-БК №321493, виданим ОСОБА_3 сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Дударків Бориспільського району Київської області по пров. Кошового, 14.

За життя ОСОБА_5 заповіт не склав.

Родинні стосунки між ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_5, який є її чоловіком, підтверджуються копією паспорта громадянина України та копією свідоцтва про одруження (а.с.8-11).

У встановлений законодавством час позивач звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини до Бориспільської районної державної нотаріальної контори, де була зареєстрована спадкова справа, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру № 48083614.

Щодо прийняття спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачу в нотаріальній конторі було надано відмову, оскільки позивачка не надала документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дії від 02.03.2017 року (а.с.17).

Відповідно до довідки №28 від 12.01.2017 року виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, по день смерті 06.11.2001 року (а.с.6).

Згідно листа від 16.03.2017 року № 2-16-133 виданого ОСОБА_3 сільською радою Бориспільського району Київської області вбачається, що звернень щодо надання дозволу на виготовлення проектної документації по земельній ділянці, яка розташована в с. Дударків Бориспільського району Київської області по провулку Кошового, 14 до сільської ради не надходило. На даний час земельна ділянка знаходиться у власності ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.18-19).

Відповідно до рішення № 113 від 23 квітня 2002 року ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області про оформлення права власності на житловий будинок вирішено: оформити право власності на житловий будинок збудований 1977 році з відповідними надвірними будівлями на території ОСОБА_3 сільської ради Бориспільського району Київської області по вул. Кошового, 14, №251 на імя ОСОБА_6 Присадибна ділянка складає 0,295 га. Доручити Бориспільському БТІ видати свідоцтво на право особистої власності на вказаний житловий будинок (а.с.15).

Згідно даних погосподарської книги № 3 за 1996 - 2000 роки ОСОБА_3 сільської ради по вул. Кошового, 14 в селі Дударків Бориспільського району Київської області проживали: ОСОБА_6 - голова господарства, дочка ОСОБА_7 25.10.1939 р. н. та внук ОСОБА_5 29.09.1964 р. н. Згідно даних погосподарської книги № 3 за 2001 - 2005 роки ОСОБА_3 сільської ради по вул. Кошового, 14 в с. Дударків Бориспільського району Київської області проживав ОСОБА_5 - голова господарства, записаний один (20-23).

Відповідно довідки № 56 від 18.01.2002 р. ОСОБА_2 дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, - з 1997 року, в даному будинку не зареєстрована, проживає одна (а.с.24).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

На даний час позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, якби спадкування відбувалось за законом, спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину була б ОСОБА_2

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України ОСОБА_2 має право на спадщину за законом, а саме право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: с. Дударків Бориспільського району Київської області по провул. Кошового, 14.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна.

Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за законом, після смерті ОСОБА_5

Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, чи проживали на день смерті разом із спадкодавцем, крім позивача, - не має.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями.

Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивача порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна.

Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за законом, має право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті ОСОБА_5, а також те, що він має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не зміг його отримати з незалежних від його причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємцем власником зазначеного нерухомого майна.

Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, який сплатив їх при поданні позову, за клопотанням останнього.

На підставі викладеного та ст.ст. 25, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1241, 1261, ч. 5 ст. 1268, 1297 ЦК України, ст. 41 Конституції України, керуючись ст.ст. 3, 10, 79, 80, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5, та фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Дударків Бориспільського району Київської області, провулок Кошового, 14, ринковою вартістю 58337 грн. 00 коп., після смерті чоловіка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 06.11.2001 року.

Судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп. судового збору віднести на рахунок позивача, що сплачений при звернені до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.07.2017 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_9