Справа №: 398/2254/16-ц
провадження №: 2/398/262/17
"03" липня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області
в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.,
при секретарі - Дудченко О.Ю.,
за участю представників: позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третьої особи ОСОБА_3 та представника служби у справах дітей Олександрійської міської ради ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, де треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, служба у справах дітей Олександрійської міської ради
про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення, -
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить виселити ОСОБА_6 та її синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому, його доньці ОСОБА_3 ат онучці ОСОБА_9 на праві особистої власності належить квартира №14в будинку №29 по вул.Пролетарській в місті Олександрії.
З його дозволу, в якості квартирантки в дану квартиру вселилась відповідач ОСОБА_6 з якою проживають її сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Про те, що відповідач була зареєстрована в даній квартирі як квартирантка свідчить довідка ЖЕКу.
Відповідач різко змінила своє ставлення до нього та стала вести себе так, нібито вона є власником квартири. На його зауваження вона не реагує, влаштовує сварки в ході яких його ображає її співмешканець, ще й наносив йому тілесні ушкодження.
ОСОБА_6 веде аморальний спосіб життя, розпиває спиртні напої. Він неодноразово викликав працівників правоохоронних органів. Коли він заходить до квартири , то на його адресу відповідач висловлюється нецензурною лайкою, до дверей його кімнати привязує свою собаку, перешкоджає користуватись допоміжними приміщеннями в квартирі.
Його донька з онукою бояться знаходитись в квартирі з відповідачкою.
Він вимушений неодноразово звертатись з заявами до правоохоронних органів з проханням захистити його та допомогти виселити відповідачку з квартири, які проводили бесіди з нею, але результатів це не дало.
Він офіційно через нотаріуса попередив відповідача, що згідно ст.319 ЦК України, він як власник квартири, вимагає здійснити її виписку та звільнити квартиру АДРЕСА_2.
Він чоловік похилого віку, хворіє на хронічні захворювання та потребує спокою, а таке зневажливе відношення відповідача до нього ускладнюють стан його здоровя.
З відповідачкою договору найму житла, відповідно до вимог ст.167 ЖК України він не укладав. На підставі викладеного просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування його нерухомим майном, яке належить йому на праві власності, так як згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та усунення перешкод в користування власністю.
Посилаючись на ст., ст. 167 ЖК України, ст.319, 391 ЦК України просить його вимоги задовольнити.
Згідно ухвали суду від 11.11.2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено службу у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області (а.с.35).
Ухвалою суду від 17.11.2016 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.49).
В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав зазначених в ньому. Вважає, що він, його дочка та онука є власниками квартири АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 2007 року, яке він надав до суду та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Квартира двокімнатна, розташована на пятому поверсі, ордер на яку він отримав один. Вважає, що відповідачка вселилась в квартиру по договору піднайму та після того, як він розірвав шлюб з її матірю, то його бувша дружина забрала у нього автомобіль та виселилась, а її дочка залишилась у його квартирі. На приватизацію йому видавали відповідну довідку, де вказали, що вона квартирантка та цю довідку він надав до суду. Знає, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду свідоцтво про право власності на житло 2007 року було визнано недійсним, але це рішення суду не визнає та вважає його незаконним, так як начальник ЖЕКу без його відому поділила їх особові рахунки. Проживання відповідача з дітьми в його квартирі є незаконним. Відповідач чинити йому як власнику квартири перешкоди в користування квартирою, було таке, що вона вибила двері. зловживає спиртними напоями, погрожує йому, викрала його телевізор, який пропила. Він в 2016 році звертався неодноразово до поліції. Просить його вимоги задовольнити та виселити відповідача з її дітьми.
Представник позивача підтримав в повному обсязі позовні вимоги свого довірителя, пославшись на те, що його довіритель вважає, що він, його дочка та онука є власниками цієї спірної квартири. ОСОБА_6 це донька колишньої дружини позивача з якою він розірвав шлюб. Вважає, що ОСОБА_6 та її діти, в даній квартирі проживають без законних на те підстав, так як у неї немає договору піднайму. Чи має ОСОБА_6 інше житло йому не відомо. В підтвердження звернень позивача до органів поліції надає висновки про результати розгляду повідомлення ОСОБА_5 від 06.04.2016 р, 11.04.2016 р., 20.04.2016 року. Йому не відомо чи до відповідача вживались заходи попередження або громадського впливу. Щодо рішення Олександрійського міськрайонного суду від 2009 року про скасування свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2007 року, яким воно визнано недійсним, то позивач його вважає незаконним і посилається на витяг з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де позивач, його дочка та онука вказані власниками спірної квартири. Будь - яких заяв про уточнення позовних вимог, про притягнення третіх осіб він не має. Чи є у відповідачів інше житло такою інформацією не володіє. Щодо сина відповідача, який досяг повноліття -ОСОБА_7, то даних про його неналежну поведінку немає, але його також необхідно виселити з квартири. Також він немає доказів щодо стану здоровя позивача та наявності у нього хронічних захворювань про що зазначено в позові.
Відповідачі повторно на розгляд справи не зявилися. Про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином. Суд з врахуванням думки позивача та його представника та інших осіб, які приймають участь у розгляді справи ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення відповідно до вимог ст., ст.224 226 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_3 позов підтримала, пояснивши суду, що відповідач ОСОБА_6 проживає у них давно, вона її памятає ще з того часу як ходила до школи. Їй відомо, що коли її батько та матір відповідача проживали разом, то він піклувався про неї. Матір відповідача на теперішній час проживає в приватизованому жилому приміщення та підтримує стосунки з дочкою, а тому відповідач з дітьми може проживати у неї. Їй відомо, що свідоцтво про право власності на житло від 2007 року рішенням суду 2009 року - визнано недійсним. Вона не оскаржувала це рішення суду. Вона розуміє, що на теперішній час у них комунальна квартира та у них поділені особові рахунки вже давно. У них більша кімната, а у відповідачки менша. Вважає, що ОСОБА_6 є матірю одиначкою, але у її дітей є батьки, які з ними спілкуються. Відповідач створює їй перешкоди в користуванні квартирою, так як пиячить у кухні та на неї кричить навіть її старший син ОСОБА_10, щоб вона не пила. Коли вона робить відповідачу зауваження, то вона їй відповідає, що якщо не подобається, то не живи та йди винаймай собі квартиру.
Представник служби у справах дітей ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_6, яка зловживає спиртними напоями, веде такий спосіб життя як пояснив відповідач. При цьому звертає увагу суду на те, що свідоцтво про право власності на квартиру на яке посилається позивач скасоване рішенням суду, а тому квартира є комунальною. В 2012 році позивач вже звертався до суду з заявою про виселення ОСОБА_6, але в позові було відмовлено. А тому позивачу та третій особі ОСОБА_3 було відомо, що свідоцтво про право власності на житло визнано недійсним. Позивач, який був вітчимом ОСОБА_6 в свій час підтримував її та допомагав, а тому вона на той час була членом його сімї. Відповідач проживає на соціальну допомогу, яку отримує від держави та якщо вона не сплачує за комунальні послуги, то ці комунальні послуги можуть в подальшому їм відключити. Матір відповідачки має на праві власності свій будинок і якщо суд виселить відповідача, то вона може перейти жити до своєї матері, але при умові, що та захоче її прийняти. Вважає, що відповідно до чинного законодавства, то суд не може її виселити, а чисто по людськи, то позов задовольнити частково в частині щодо виселення тільки ОСОБА_6
Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і приписами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Позивач посилається на те, що він, його дочка та онука є власниками спірної квартири та посилається на Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2016 року, звідки вбачається, що квартира АДРЕСА_2 в рівних частках зареєстрована за ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 на праві власності (а.с. 14).
З пояснень позивача ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_13 встановлено, що в даній квартирі також зареєстрована та проживає відповідач ОСОБА_6 та її двоє синів ОСОБА_14, який є співвідповідачем та неповнолітній ОСОБА_8.
Відповідно до правил ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.07.2012 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 13.02.2013 року встановлені наступні обставини (а.с.117 -120).

За відповідним розпорядженням Олександрійської міської ради, прийнятим на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», 25 грудня 2007 року квартира АДРЕСА_4 передана у спільну часткову власність ОСОБА_5, ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_12. На їх ім'я було видано свідоцтво про право власності (а.с.5).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яке є чинним, вищезазначене свідоцтво про право власності визнано недійсним. Таким чином, рішення Олександрійського міськрайонного суду від 16 січня 2009 року набуло законної сили, воно не оскаржувалось ні ОСОБА_5, ні його дочкою ОСОБА_3, та доводи позивача ОСОБА_5, що він є власником спірної квартири ґрунтуються лишена його фактично незгоді з попереднім рішенням суду від 16.01.2009 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, рішення суду від 16.01.2009 року у іншій справі, яке набуло законної сили є обов'язковим для осіб прав та інтересів яких воно стосується.

ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2) в 1995 році вселилася до спірної квартири як неповнолітня донька ОСОБА_15, з якою позивач ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі до 2003 року; з 14 лютого 1998 року за адресою цієї квартири зареєстроване її місце проживання (а.с.119 на звороті).

Статтями 156, 64 Житлового кодексу України визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство.

Рішенням суду від 16 січня 2009 року встановлено, що відповідач вселилася до квартири в установленому законом порядку і набула прав і обов'язків, передбачених ст.64 ЖК, і ці права не втратила, коли перестала бути членом сім'ї ОСОБА_5 як наймача.

З огляду на це, доводи позивача ОСОБА_5 про незаконне вселення ОСОБА_6 в квартиру надану йому в користування та щодо її проживання в даній квартирі без законних на те підстав, не заслуговують на увагу.

З пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні зясовано, що у них двокімнатна квартира, і особові рахунки розділені, у них в користуванні більша кімната, а у ОСОБА_6 з дітьми менша кімната.

Частина 1 ст.116 ЖК України визначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 109 ЖК України передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, можливо за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК Україниосіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово в 2016 році звертався до органів поліції із заявами на дії відповідача, постановою від 09 листопада 2012 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 відмовлено у звязку з відсутністю події злочину; а висновків про результати розгляду повідомлення ОСОБА_5 від 06.04.2016 р, 11.04.2016 р., 20.04.2016 року вбачається, що ознак кримінального правопорушеннях у діях ОСОБА_6 не вбачється. При цьому у вказаних висновках не зазначено про винесення відповідачу офіційного попередження про недопустимість порушення правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі.

З наведеного вбачається, що будь-яких доказів систематичного порушення відповідачам правил співжиття, доказів антигромадської поведінки, доказів повторного застосування заходів запобігання та громадського впливу до відповідачів, як обов'язкових умов для застосування ст.116 ЖК України, позивачем та його представником не надано, а тому підстав для виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житла суд не вбачає та дійшов до висновку про відсутність підстав для захисту права власності позивача в обраний ними спосіб шляхом задоволення позову, заявленого на підставі ст. ст. 319, 391 ЦК України та ст.167 ЖК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем не компенсуються.

Керуючись ст., ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218, 224 226, 228 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, де треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_3, служба у справах дітей Олександрійської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: