РІШЕННЯ

іменем України

19 липня 2017 рокуСправа №451/349/17
Провадження № 2/451/262/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до Половецької сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2017 року до суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_2, відповідно до вимог якої, просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 10 серпня 2016 року.

В обґрунтування позову вказує, що після смерті ОСОБА_3, що мало місце у серпні 2016 року, відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, що знаходиться по вул.Богдана Хмельницького,8 в с.Йосипівка, Радехівського району Львівської області.

Зазначає, що маючи намір прийняти спадщину, оскільки інші спадкоємці померлого відсутні, звернувся до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу, однак йому було відмовлено у прийнятті заяви у звязку із пропущеним строком на прийняття спадщини.

Крім цього, строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин, так як через важке матеріальне становище змушений був поїхати за кордон на заробітки.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушений звертатися до суду.

В ході розгляду справи, що в повній мірі узгоджується із нормами ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач до початку розгляду справи по суті, змінивши підставу та предмет позову, уточнив вимоги (а.с.28-29).

Таким чином, позивачем на розгляд суду винесено питання, відповідно яких ОСОБА_2 просить встановити факт його спільного проживання із своєю матірю ОСОБА_3 по вулиці Богдана Хмельницького,8 у с.Йосипівка Радехівського району Львівської області до дня її смерті, тобто до 10 серпня 2016 року.

Обґрунтовуючи уточнені вимоги, ОСОБА_2 робить посилання на обставини, що 10 серпня 2016 року померла його матір ОСОБА_3 На час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем по вул.Богдана Хмельницького,8 в с.Йосипівка Радехівського району Львівської області.

У судовому засіданні представник позивача вимоги, із врахуванням їх уточнень підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заявах (а.с.2, 28-29). Позов просить задоволити.

Представник відповідача Половецької сільської ради Радехівського району, надавши до суду заяву із визнанням вимог, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.23).

Вислухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У контексті вимог статті 256 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/349/17 про встановлення факту, що має юридичне значення проведено у позовному провадження.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, судом встановлено, що 10.08.2016 року померла ОСОБА_3 (а.с.5), спадщину якої має намір успадкувати ОСОБА_2 позивач у справі (а.с.11).

Із копії свідоцтва про народження серії IV-СГ №283288 вбачається, що ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_3, яка померла 10.08.2016 року (а.с.4).

Із даних, викладених у довідці №160 Половецької сільської ради Радехівського району Львівської області від 04.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 проживав разом із своєю матірю ОСОБА_3 на вулиці Богдана Хмельницького,8 в с.Йосипівка Радехівського району Львівської області без реєстрації (а.с.30).

Крім цього, ту обставину, що ОСОБА_2 на момент смерті ОСОБА_3 фактично проживав із спадкодавцем без реєстрації, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що представник відповідача, підписавши заяву про визнання позову (а.с.23), не обмежений у повноваженнях на вчинення зазначеної процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання представником відповідача позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту про встановлення спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 проживав спільно із ОСОБА_3 по вулиці Богдана Хмельницького,8 у с.Йосипівка Радехівського району Львівської області до дня смерті останньої, тобто до 10 серпня 2016 року.

Стягнути із Половецької сільської ради, с.Полове, Радехівський район Львівська область на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені ним судові витрати в сумі 640 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6