Головуючий суду 1 інстанції - Юзкфович І.О,
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 428/1355/17
Провадження № 22ц/782/474/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Луганської В.М.,

суддів - Дронської І.О., Коновалової В.А.,

за участю секретаря: Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Автогаражного товариства "Супутник" на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Автогаражного товариства "Супутник" про поновлення на роботі, зобов'язання виплатити заробіток за вимушений прогул ,

у х в а л и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Автогаражного товариства "Супутник" про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 01.11.1999 року він працював охоронником в автогаражному товаристві "Супутник". 17.01.20117 року на його домашню адресу надійшов лист від 16.01.2017 року №16 від відповідача, яким його було повідомлено про його звільнення з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України згідно рішення правління №1 від 14.01.2017 року. Позивач вважає, що відповідач провів його звільнення з порушенням його прав, просив суд поновити його на роботі та зобов'язати відповідача виплатити йому заробіток за вимушений прогул.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року позовні вимоги позивача задоволено. Суд поновив ОСОБА_2 на роботі на посаді сторожа Автогаражного товариства "Супутник" м. Сєвєродонецьк з 18.01.2017 року. Стягнув з Автогаражного товариства "Супутник" м. Сєвєродонецьк на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.01.2017 року по 09.06.2017 року у розмірі 10 975,55 грн., стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. Суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць.

Не погодившись з даним рішенням Автогаражним товариством "Супутник" подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд апеляційної інстанції рішення Сєвєродонецького міського суду від 09 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 за необґрунтованістю. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. АТ «Супутник» дотримало усі вимоги, щодо законного звільнення позивача з посади, які передбачені чинним законодавством.

В судовому засіданні представник Автогаражного товариства "Супутник" апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 та його представники у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, просять суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши осіб, які з'явилися до судового засідання, доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи заявлені вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що ним було встановлено, що позивач знаходився в трудових відносинах з АТ «Супутник» з 01.11.1999 року позивача було прийнято черговим Автогаражного кооперативу «Супутник», з 01.04.2010 року переведено сторожем, з 15.06.2012 року Автогаражний кооператив «Супутник» перейменований в Автогаражне товариство «Супутник». Відповідно до копії трудового договору від 15.06.2012 року позивача прийнято на роботу до АТ «Супутник» на посаду сторожа.

Наказом №14 від 17.01.2017 року ОСОБА_2 було звільнено з АТ «Супутник» згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до копії докладної записки від 21.012016 року працівники атогаражного товариства звернулися до Правління АТ «Супутник», голови правління АТ «Супутник» з приводу невиконання сторожем ОСОБА_2 трудових обов'язків, не перевіряє документи, грубить колегам, залишає приміщення в антисанітарних умовах.

Відповідно до протоколу №1 засідання правління АТ «Супутник» від 23.01.2016 року на засіданні правління товариства розглядалося питання щодо порушення трудової дисципліни ОСОБА_2 і було прийнято рішення оголосити ОСОБА_2 за допущенні порушення трудових обов'язків строгу догану.

Судом встановлено, що відповідно до копії повідомлення АТ «Супутник» №14 від 21.01.2016 року ОСОБА_2 повідомляється про проведення засідання правління АТ «Супутник» 23.01.2016р. стосовно питання порушення трудової дисципліни. Представником відповідача до судового засідання надано акт про відмову в отриманні повідомлення від 21.01.2016 року.

Відповідно до копії наказу №1 від 23.01.2016 року ОСОБА_2 оголошено сувору догану за порушення трудової дисципліни та невиконання своїх обов'язків на робочому місці, за грубе відношення до співробітників та членам товариства, продаж самогону на території АТ «Супутник».

Відповідно до копії Акту від 23.01.2016 року засвідчено відмову позивача отримати копію наказу від 23.01.2016 року.

Судом встановлено, що відповідно до п.5.2, п.5.6.2.3 Статуту АТ «Супутник», затвердженого рішенням загальних зборів протокол №2 від 30.11.2016 року органами управління (керівними органами) АТ «Супутник» є: загальні збори членів АТ «Супутник» або збори Уповноважених осіб з членів АТ «Супутник, правління організації, керівником АТ «Супутник» є голова АТ «Супутник». Голова АТ «Супутник» здійснює прийняття, переведення на іншу роботу, відсторонення від неї та звільнення працівників АТ «Супутник», застосовує до них заохочення та стягнення, затверджує посадові обов'язки працівників АТ «Супутник».

Відповідно до копії докладної записки від 19.12.2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до правління АТ «Супутник», голови правління АТ «Супутник» з приводу недопустимої поведінки сторожа ОСОБА_2

14.01.2017 року відбулося засідання правління АТ «Супутник» де розглядалося питання про порушення ОСОБА_2 трудових обов'язків. Представником відповідача надано копію акту про відмову в отриманні повідомлення ОСОБА_2 від 12.01.2017 року.

На засіданні правління товариства, яке відбулося 14.01.2017 року було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 сторожа АТ «Супутник» за ст.40 ч.3 КЗпП України за систематичне невиконання своїх обов'язків на робочому місці. Відповідно до копії наказу №14-ок від 17.01.2017р., звільнено ОСОБА_2 з 17.01.2017р. п.3 ст.40 КЗпП України.

На адресу позивача було направлено повідомлення АТ «Супутник» №16 від 16.01.2017 року про звільнення позивача.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що у доповідній записці від 21.01.2016 року не вказано коли саме ОСОБА_2 допустив порушення трудової дисципліни, які саме посадові обов'язки не виконував позивач, і до позивача було застосовано стягнення як «сувора догана», яке не передбачено нормами КЗпП України, а ні статутом АТ «Супутник». Суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення позивача не відповідає вимогам закону та є необґрунтованим.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з п. 23 вказаної Постанови, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_2 з 17 січня 2017 року звільнено на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Наказу від №14-ок від 17 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 передував наказ від 23 січня 2016 року №1, яким ОСОБА_2 оголошено сувору догану.

Дисциплінарне стягнення - «сувора догана», застосоване до ОСОБА_2 за

невиконання ним обов'язків, передбачених посадовою інструкцією: не перевіряє перепустки, зміну здає в антисанітарному стані, в'їзд відкритий, не знаходиться на своєму робочому місці, займається своєю справою, розбіркою автомобілів та продає самогон, що зазначено у протоколі засідання №1 правління АТ «Супутник» від 23 січня 2016 року (а.с.42).

Тобто, відповідачем застосовано до позивача вид стягнення «сувора догана», яке не передбачено ст. 147 КЗпП України та при розгляді стягнення відповідач керувався лише загальними посиланнями на невиконання повивачем його трудових обов'язків, чим було порушено ст.149 КЗпП України.

Відповідно до змісту наказу від 17 січня 2017 року №14-к позивача звільнено з посади сторожа з 17 січня 2017 рок на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення є протокол засідання правління АТ «Супутник» від 14.01.2017 року.

Згідно протоколу №1 від 14 січня 2017 року на засіданні правління АТ «Супутник» розглядалося питання стосовно порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни, головою товариства ОСОБА_5 було повідомлено, що на ОСОБА_2 з травня 2012 року надходять скарги від членів правління і від співробітників про те, що ОСОБА_2 не виконує свої обов'язки сторожа, часто здає адміністративну будову грязною, не прибирає територію, залишає своє робоче місце, трос опущений, перепустки не перевіряє, в робочий час займається продажем самогону і розбіркою автомобілів.

Згідно посадової інструкції сторожа (а.с.39) сторож зобов'язаний здійснювати чергування на проходній авто гаражного товариства: перевірять перепустки, квитанції про сплату членських взносів, пропускати автотранспорт на територію за пред'явленням відповідних документів, відкривати і закривати ворота, приймати і здавати чергування з оформленням відповідного запису в журналі чергування, утримувати приміщення прохідної в чистоті та порядку.

Відповідно до трудового договору (а.с.38) позивача він зобов'язаний проводити чергування на прохідній автогаражного товариства: перевіряти перепустки, членські книжки, квитанції про сплату членських внесків відвідувачів, пропускати автотранспорт на територію об'єкта і назад за пред'явленням відповідних документів, відкривати і закривати ворота; провадити прибирання адміністративного приміщення і території авто гаражного товариства; підтримувати чистоту і порядок.

В судовому засіданні представник АТ «Супутник» пояснив, що приводом для розгляду на засідання правління порушень трудових обов'язків позивача, стала доповідна записка ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В докладній записці, які надав відповідач, вказані вище особи (а.с.45) просили правління та голову правління «Супутник» прийняти міри стосовно поведінки сторожа ОСОБА_2. В докладній зазначили, що їм набридлі постійні ходіння по території товариства в любий час доби сторонніх осіб, які ходять до сторожа за самогоном.

Як вбачається із наданого протоколу №1 засідання правління АТ «Супутник» від 14.01.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виступали на засіданні правління та вказали на те, що ОСОБА_2 при здачі зміни з 18.12.2016 року на 19.12.2016 року не перевірив перепустки і членські книжки у ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, не провів прибирання адміністративного приміщення при здачі зміни, в робочий час займається продажем самогону і розбіркою автомобілів.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що здавав зміну ОСОБА_3, будь- яких претензій при здачі зміни 18.12.2016 року йому ніхто не висловлював, зміну він здав 19 грудня в 8 годині ранку, адмінприміщення прибирав.

Представник апелянта в судовому засіданні пояснив, що перездача зміни о 8:00 годині ранку.

В судовому засіданні з'ясовано, що питання щодо порядку проведення прибирання адміністративного приміщення та території сторожами відповідачем не врегульовано. Питання прибирання адміністративного приміщення вирішуються сторожами між собою в індивідуальному порядку, ні посадовою інструкцією сторожа, ні трудовим договором, який укладено з позивачем не передбачено, що позивач після закінчення чергової зміни зобов'язаний провадити прибирання приміщення. Доказів того, що позивач при перездачі зміни з 18 грудня 2016 року на 19 грудня 2016 року залишив адміністративне приміщення у грязному стані представником відповідача не надано.

Твердження представника відповідача, що позивач в порушення його обов'язків 19 грудня 2016 року не перевірив перепустки і членські книжки у ОСОБА_6 ОСОБА_9, ОСОБА_8, спростовуються, протоколом №1 засідання правління АТ «Супутник» від 14.01.2017 року, поясненнями позивача, що зміну він 19 грудня 2016 року здав о 8 годині і він не повинен був перевіряти перепустки після закінчення зміни. А пояснення представника відповідача, що передача зміни триває з 8 до 9 години ранку належними та допустимими доказами не підтверджено, і як сам представник відповідача пояснив, що графік роботи позивача з 8 до 8 години.

На підставі викладеного, колегія суддів судової палати погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ про звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України не відповідає вимогам закону, відповідач при застосування такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальними посиланнями на систематичне невиконання посадових обов'язків, не встановив, чи мало місце 19 грудня 2016 року порушення трудових обов'язків з боку позивача, на які посилалися ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не врахував положення ч.3 ст. 149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення, власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. На підставі викладеного, колегія суддів судової палати вважає, що у відповідача не було правових підстав для звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів судової палати погоджується з доводом апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дав оцінки актам про відмову отримувати повідомлення про засідання правління та вимоги щодо надання пояснень від 21.01.2016 року, 12.01.2017 року. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач приймав міри щодо запрошення відповідача на засідання правління АТ «Супутник» та те, що позивачу пропонували надати пояснення , що підтверджується актами про відмову в отриманні повідомлення. Однак, зазначені обставини не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції досліджувалися всі обставини справи в їх сукупності і суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог позивача.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги посилання апелянта на те, що 19.12.2016 року на ім'я голови АТ «Супутник» надійшла повторна записка від ОСОБА_3, ОСОБА_10, що сторож ОСОБА_2 порушує трудову дисципліну, не виконує покладені на нього трудовим договором та посадовою інструкцією обов'язків, а саме: не робить обхід всієї території кожні дві години; не перевіряє перепустки, членські книжки членів АТ «Супутник», пропускає автотранспорт на територію об'єкта без належних документів, постійно залишає адміністративне приміщення, не проводить прибирання адміністративного приміщення та території, здійснює продаж алкогольних напоїв власного виробництва та їх реалізацію не маючи на те дозвільних документів, оскільки в матеріалах справи наявна доповідна записка вказаних осіб (а.с.45) і зазначена доповідна записка не містить переліку порушень з боку позивача, на які посилається апелянт, тобто апелянт намагається невірно викласти обставини, які були предметом судового розгляду і яким судом дана оцінка.

Колегія суддів судової палати вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для скасування рішення суду по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Автогаражного товариства "Супутник" відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: