Ухвала

іменем україни

26 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистим майном, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 й просила визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Позовні вимоги мотивувала тим, що спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, у якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою власністю, посилаючись на те, що спірне майно хоча й придбано в період перебування з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, але за його особисті кошти, які отримала його мати від продажу квартири та подарувала йому на купівлю спірної квартири.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2015рокускасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2004 року до 21 серпня 2014 року.

29 січня 2014 року за договором купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1, право власності на неї було оформлено на ОСОБА_5, квартира придбана за 149 800 грн.

Як вбачається з нотаріально засвідченої заяви від 29 січня 2014 року ОСОБА_4 надала згоду на купівлю ОСОБА_5 спірної квартири за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 90).

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, визначає СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК Українимайно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Разом з тим, з метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Так ст. 57 СК Українивизначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підставі її набуття, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто (п. 3 ч. 2 ст. 57 СК України).

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК Українивважається правильно застосованою.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-612цс15, від 03 червня 2015 року № 6-38цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковим для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, виходив з того, що зазначена квартира є особистою власністю ОСОБА_5

При цьому відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції прийшов до такого висновку оскільки спірна квартира набута ОСОБА_5 на законних підставах та не вибувала з його власності.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши, обставини справи, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнив її позов, через те, що квартира придбана в період шлюбу та належними доказами доведено, що придбана за спільні сумісні кошти сторін.

Крім того, апеляційним судом вірно не прийнято до уваги договір дарування грошей на купівлю - спірної квартири ОСОБА_6 своєму синові ОСОБА_5, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчено, а тому він є неукладеним.

При цьому судом враховано рішення Придніпровського районного суду м. Черкасивід 07 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі - продажу спірної квартири в частині покупця та визнання права власності на квартиру за ОСОБА_6, де було встановлено, що гроші останньою були передані сину - ОСОБА_5 на купівлю спірної квартири в інтересах його сім'ї. Інших доказів, які б підтверджували протилежне, що кошти були надані ОСОБА_6 ОСОБА_5 для купівлі спірної квартири для неї, останньою не були надані суду.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Також купівля спірної квартири за спільні кошти подружжя підтверджується, як вже було зазначено, нотаріально засвідченою заявою від 29 січня 2014 року де зазначено, що ОСОБА_4 надала згоду на купівлю ОСОБА_5 спірної квартири за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 90).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко