АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи № 760/8334/17 Головуючий у 1-й інстанції - Кицюк В.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8362/2017 Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М. Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про визнання недійним договору купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру та витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру та витребування квартири з володіння, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу МеженськоюК.С. 28.04.2017 та зареєстровано в реєстрі за реєстраційним №448; визнати за нею право власності на зазначену квартиру і витребувати з володіння ОСОБА_3

Одночасно представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була подана заява про забезпечення позову, в якій він просив в порядку ст.ст.151,152 ЦПК України вжити заходів забезпечення позову, а саме накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції повинен був брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Однак суд першої інстанції взяв до уваги лише припущення позивача, не навівши дані про встановлені судом обставини та не надав юридичної оцінки.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з співмірності заявлених вимог, а також з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, забороною вчиняти певні дії.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виник спір щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував обставини, за яких позивач просила вжити заходи забезпечення позову, дослідив питання відповідності та співмірності позовних вимог виду забезпечення позову.

Враховуючи, те що між сторонами виник спір, який має майновий характер,позивач просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом спору, з посиланням на відповідні докази наданих на підтвердження своїх вимог, без вказаного забезпечення позову може утруднитись виконання можливого рішення суду, тому суддя першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про передчасність задоволення заяви про забезпечення позову є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки заборона відчуження є тимчасовим заходом.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

За таких обставин, суддею першої інстанції було дотримано норми процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 151-153, 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді