Ухвала

Іменем України

23 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Охтирської міської ради Сумської області до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих використанням земельних ділянок без правовстановлюючих документів,за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року Охтирська міська рада Сумської області звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 03 березня 2016 року комісією з питань самоврядного контролю за використанням та охороною земель в галузі будівництва Охтирської міської ради під час обстеження земельних ділянок, розміщених по АДРЕСА_1, площами 0,0604 га та 0,0379 га було встановлено, що дані земельні ділянки використовуються ОСОБА_2 для розміщення приміщень складів, магазинів, майстерень та інших нежитлових приміщень, які належать йому на праві власності з 11 березня 2011 року. Документи, які посвідчують право власності або користування земельними ділянками на дату проведення перевірки у ОСОБА_2 відсутні та плата за користування земельними ділянками ним не вносилась. За результатами даного обстеження були складені акти обстеження земельних ділянок від 03 березня 2016 року. В результаті опрацювання вказаних актів обстеження комісія з визначення та відшкодування збитків власникам Охтирської міської ради дійшла висновку про необхідність здійснення нарахування збитків за період, починаючи з дати оформлення права власності на приміщення, але не раніше, ніж з 2014 року. Розрахунок збитків було проведено за період з 01 січня 2014 року по 10 травня 2016 року.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача збитки, завдані використанням земельних ділянок, розміщених по АДРЕСА_1, площею 0,0604 га та 0,0379 га без правовстановлюючих документів (договорів оренди), які полягають в неотриманні орендної плати за землю за період з 01 травня 2014 року по 09 травня 2016 року в розмірі 83 101,33 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року позов Охтирської міської ради Сумської області задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Охтирської міської ради в рахунок відшкодування збитків, завданих використанням земельних ділянок, розміщених по АДРЕСА_1 Сумської області, площею 0,0604 га та 0,0379 га без правовстановлюючих документів (договорів оренди), які полягають в неотриманні орендної плати за землю за період з 01 січня 2014 року по 09 травня 2016 року в розмірі 83 101,33 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру відшкодування збитків та судових витрат, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Охтирської міської ради в рахунок відшкодування збитків, які полягають в неотриманні орендної плати за землю за період з 01 січня 2014 року по 13 квітня 2016 року в розмірі 77 132,10 грн. та судові витрати в розмірі 1 279,02 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Охтирської міської ради відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 09 березня 2011 року на праві власності належить нежитлова будівля, адмінбудівля літ. «Е» та нежитлова будівля, літ. «Ж», яка складається з приміщень: прохідного складу з підвалом, магазину всього 252,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Комісією з питань самоврядного контролю за використанням та охороною земель та в галузі будівництва в межах території Охтирської міської ради складено акти від 03 березня 2016 року №№ 02-08/6 та 02-08/7 обстеження земельних ділянок, копії яких ОСОБА_2 отримав 14 березня 2016 року. В актах зазначено, що спірні земельні ділянки використовуються для здійснення комерційної діяльності, оскільки на них розміщені приміщення складу, магазину, майстерні, які належать на праві власності ОСОБА_2 з 11 березня 2011 року. Документи, які посвідчують право власності або користування земельними ділянками площею 0,0379 га та 0,0604 га у ОСОБА_2 на дату проведення обстеження відсутні, плата за користування земельною ділянкою ним не вносилася.

29 червня 2016 року комісія з визначення та відшкодування збитків власникам землі, яка діє на підставі Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на території Охтирської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 17 грудня 2016 року № 30, складено акти з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, відповідно до яких територіальній громаді м. Охтирка - власнику земельних ділянок площею 0,0604 га та площею 0,0379 га, розташованих по АДРЕСА_1, які використовуються ОСОБА_2 без здійснення плати за користування, завдано збитків на загальну суму 83 101,33 грн.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно ст. 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 206 ЗК України та ст. 2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною ч. 4 ст. 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

За приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Рішеннями Охтирської міської ради Сумської області від 24 березня 2015 року та від 28 квітня 2015 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки площею 0,0379 га та площею 0,0604 га для розміщення та обслуговування складів оптової торгівлі, магазинів, майстерні з ремонту та пошиву взуття землі житлової та громадської забудови (для комерційного використання) по АДРЕСА_1 (кадастрові №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2) строком на 3 та 5 років відповідно.

Листами від 21 листопада 2014 року та від 10 вересня 2015 року відповідача було повідомено про необхідність оформлення ним відповідно до законодавства права оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 м. Охтирка, яка використовується ним без документів, що посвідчують право землекористування та без дотримання вимог земельного законодавства.

На підставі рішень Охтирської міської ради від 24 березня 2015 року та від 28 квітня 2015 року з ОСОБА_2 14 квітня 2016 року укладено договори оренди земельних ділянок площею 0,0379 га та площею 0,0604 га.

Згідно зі ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України).

За змістом ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно п.2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Отже, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст. 157 ЗК України та Порядком.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року № 6-2588цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач протягом тривалого часу, починаючи з часу набуття ним права власності на нерухоме майно (2011 рік), не здійснював дій щодо отримання відповідного документа, що посвідчує його право користування земельними ділянками, на яких це майно розташовано, що призвело до безоплатного користування ним земельними ділянками, територіальній громаді м. Охтирка було завдано збитків, які полягають в неотриманні орендної плати за землю.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду (ст. 335 ЦПК України), висновків апеляційного суду не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року (у нескасованій апеляційним судом частині) та рішення апеляційного суду Сумської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Умнова