АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1915/6328/2012Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/789/935/17 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року по справі за скаргою публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії державного виконавця Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (далі - ПАТ "Родовід Банк") звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати дії державного виконавця Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кузіва Н.О. щодо винесення постанови про повернення заявнику виконавчого листа незаконними та скасувати цю постанову.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кузіва Н.О. щодо повернення на підставі пункту другого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» ПАТ «Родовід Банк» виконавчого листа № 1915/6328/2012, виданого 11 грудня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 26 330 (двадцять шість тисяч триста тридцять) грн. 93 коп.

Скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 березня 2017 року, винесену у виконавчому провадженні № 51313866, відповідно до якої ПАТ «Родовід Банк» повернуто виконавчий лист №1915/6328/2012, виданий 11 грудня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 26 330 (двадцять шість тисяч триста тридцять) грн. 93 коп.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Бережанський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Бережанський МВ ГТУЮ в Тернопільській області) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 1600 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясованих обставин, що мають значення для справи. Вказує, що судом першої інстанції не до кінця досліджено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 27.07.2017р., згідно з якими ідентифікувати особу боржника та особу власника даних домоволодінь є неможливим у зв'язку із відсутністю у ній дати народження та податкового номеру особи. Зазначає, що відповідно до запису від 30.09.2004р. ОСОБА_2 померла. Відсутність в інформаційній довідці запису щодо коду власника домоволодінь ОСОБА_2 свідчить про відсутність у даної особи податкового номеру через свої релігійні переконання. А з матеріалів виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_2, у виконавчому документі зазначено податковий номер боржника - НОМЕР_1.

Особа, яка подала апеляційну скаргу наголошує, що у записах інформаційної довідки також наявні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, який свідчить про те, що державним виконавцем вжито заходів щодо арешту та заборони відчуження нерухомого майна ОСОБА_2, код НОМЕР_1. Також вказує, що винесена постанова державного виконавця від 30.03.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє останнього повторно пред'являти виконавчий документ до виконання.

Сторони, будучи належно повідомленими про розгляд справи апеляційним судом, у судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. Колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити у відсутності осіб, які беруть участь у справі, та, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи скаргу на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що у померлої боржниці ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння у с.Заставці, Старосинявського району Хмельницької області, будинки у с.Калмиківка, Старобільського району Луганської області та у м.Горлівка, Донецької області, на яке можна було би звернути стягнення, однак, державний виконавець цього не зробив, а тому його висновки про відсутність майна у ОСОБА_2 не відповідають реальним обставинам справи, як і його дії щодо повернення виконавчого листа, оскільки вони є неправомірними, а винесені процесуальні рішення - незаконними.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2012 року було стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» 26 330,93 грн. заборгованості за кредитним договором.

На підставі цього рішення був виданий, а в подальшому і звернений до виконання, виконавчий лист. Вказані факти визнані сторонами, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, доказуванню не підлягають.

30 березня 2017 року державний виконавець Бережанського МВ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області Кузів Н.О., керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про повернення вказаного виконавчого документа стягувачу. У її мотивувальній частині вказав, що при виході по місцю проживання боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, немає, про що складено відповідний акт. Заходи щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними: згідно з витягом з Єдиного державного реєстру МВС відсутня інформація про зареєстровані авто; він не отримує пенсії в Пенсійному фонді України, в МДПІ відкритих рахунків немає, інформація стосовно боржників фізичних осіб щодо сум доходу, перерахованого (сплаченого) податковими агентами на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно за ним нерухомості не зареєстровано.

Як вбачається з фотокопії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованого 27 липня 2016 року, ОСОБА_2, код НОМЕР_1, на праві приватної власності належить домоволодіння у с.Заставці, Старосинявського району Хмельницької області, будинки у с.Калмиківка, Старобільського району Луганської області та у м.Горлівка, Донецької області, однак державний виконавець не вживав заходів щодо звернення стягнення на вищезазначені об'єкти нерухомості у спосіб, визначений ст.51 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Обов'язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили, перебачено нормами частин 1, 2 статті 14 ЦПК України

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній із сторін, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hornsby проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Згідно зі статтею 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Перевіривши доводи скарги стягувача за виконавчим провадженням суд дійшов правильного висновку, що постанову про повернення йому виконавчого документа не можна вважати обґрунтованою.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на відсутність в інформаційній довідці запису щодо коду власника домоволодінь ОСОБА_2, на думку судової колегії, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки у самому витязі з Відомостей про право власності зазначена причина відсутності коду: «особа померла», у зв'язку з чим ідентифікувати особу боржника та особу власника даних домоволодінь можливо і нею виступає - ОСОБА_2 (а.с.97).

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку, що порушення прав стягувача при проведенні виконавчих дій призвело до безпідставного повернення виконавчого документа.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали суду без змін.

Таким чином, підстави для задоволення вимог апеляційної скарги і скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, наведених у скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 324, 325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун