№ 336/1898/17
пр. № 2/336/1373/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

20 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці, трьох відсотків річних та відсотків за користування позикою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, вказавши, що 01.02.2011 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач надала відповідачеві позику у 5500 доларів США строком до 01.02.2012 року. Оскільки ОСОБА_3 у визначений договором термін позику не повернув, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду та рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму позики у 43961,50 гривень та відсотки за користування позикою у 9727.22 гривень. Водночас рішення суду ОСОБА_2 не виконано. Позивач ОСОБА_1 вказує, що сума позики надавалась у доларах США, а за рішенням суду сума позики стягнута у гривнях України за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, натомість за час, який пройшов з часу ухвалення рішення сума боргу значно збільшилась внаслідок зміни курсу долару США до гривні України, у звязку з чим просить стягнути суму курсової різниці у 148005 гривень, а також 3% річних та проценти за користування позикою в сумі 64150,66 гривень за час з 07.03.2013 року до 10.03.2017 року, а всього стягнути з відповідача на користь позивача 180722,14 гривень, а також судовий збір.

В судове засідання позивач та її представник не зявились, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали.

Відповідач у судове засідання не з'явився, викликався до суду шляхом публікації оголошення у пресі через відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання. Керуючись вимогами ст. 224 ЦПК України судом справу розглянуто заочно.

При вивченні наданих доказів судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, стягнуто з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики 43961,50 гривень та відсотки за користування коштами в розмірі 9727,22 гривень. як вбачається з рішення суду від 06.03.2013 року судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 5500 доларів США, про що 01.02.2011 року була складена розписка.

Статтею 61 ч. 1 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до повідомлення Національного банку України від 06.03.2013 року станом на дату ухвалення судом рішення про стягнення суми позики офіційний курс долара США до гривні України становив 799,3 гривні за 100 доларів США, тобто сума у 5500 доларів США була еквівалентною 46961,50 гривні, які і були стягнуті за рішенням суду.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження та інформації про виконавче провадження з Єдиного реєстру виконавчих проваджень на час розгляду справи судом рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми коштів не виконане, виконавче провадження з виконання рішення суду відкрите.

Відповідно до повідомлення Національного банку України від 10.03.2017 року станом на 10.03.2017 року офіційний курс долара США до гривні України становив 2690,8632 гривні за 100 доларів США, тобто сума у 5500 доларів США була еквівалентною 147997,47 гривням.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Статтею 629 ЦК України вказано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_4 вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, позичивши у ОСОБА_1 5500 доларів США ОСОБА_2 зобовязаний і повернути саме 5500 доларів США або грошові кошти в іншій валюті, але у сумі, еквівалентній позиченій на час повернення коштів.

Враховуючи, що з дати ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми коштів на погашення заборгованості за договором позики сума коштів, яка повинна бути повернута ОСОБА_2 значно збільшилась в своєму гривневому еквіваленті внаслідок курсових коливань, натомість позивач має право на отримання саме тієї суми, яка була предметом позики, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів, яка становить курсову різницю.

При вирішенні позовних вимог про застосування до суми заборгованості 3% річних та стягнення процентів за користування коштами суд виходить з такого.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді застосування відсотків річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки.

Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, суд, враховуючи розяснення Верховного Суду України, викладені в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, вбачає підстави для стягнення зазначеної суми.

При вирішенні вимоги про стягнення відсотків за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного Банку України суд керується наступним.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_4 вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016 року по справі № 6-1412цс16 та є обовязковою для застосуванням відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

Оскільки після ухвалення судом рішення про стягнення коштів зобов'язання відповідачем з повернення позики так і не були виконані, тож суд погоджується з правомірністю нарахуванням 3% річних та процентів у розмірі облікової ставки НБУ за час прострочення, який виник після ухвалення судом рішення та до дати, яка визначена позивачем до 10.03.2017 року.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсягу.

З урахуванням вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Сергіївни до ОСОБА_2 про стягнення курсової різниці, трьох відсотків річних та відсотків за користування позикою задовольнити у повному обсягу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 180722,14 гривень (сто вісімдесят тисяч сімсот двадцять дві гривні 14 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1807,23 гривень (одна тисяча вісімсот сім гривень 23 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк