АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

секретар: Окармус О.М.

за участю: позивача - ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Соколик Оксана Олександрівна, про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 в травні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дідусь ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначав, що його бабуся ОСОБА_9 та батько ОСОБА_10, які б могли бути спадкоємцями першої черги після смерті дідуся, померли, а тому він є єдиним спадкоємцем. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус повідомив йому, що його дідусь ОСОБА_8 11 червня 2014 року склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Посилався на те, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки в тексті заповіту відсутні посилання, що особа ОСОБА_8 була встановлена належним документом, який

________________________________________________________________________________________________

№Справа 725/2412/15 Справа № 22-ц/794/632/17 Головуючий у 1-й інстанції Войтун О.Б.

Категорія 39 Доповідач Литвинюк І.М.

посвідчує його особу, а є тільки посилання на його реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податку.

Крім того, в тексті заповіту відсутній особистий підпис заповідача та в графі «Підпис» прізвище та ініціали «ОСОБА_8.» написані не його дідусем, а іншою особою, оскільки дідусь в силу стану свого здоров'я і парезу правої руки не міг розписуватися власноручно.

Просив визнати недійсним заповіт, який був складений ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та посвідчений 11 червня 2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Соколик О.О., зареєстрований в реєстрі № 3684.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що оспорюваний заповіт підписаний іншою особою, а не заповідачем, крім того, його покійний дід в силу своєї хвороби та фізичного стану не міг підписувати заповіт та не міг його прочитати.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_8 було волевиявлення щодо складання заповіту на користь осіб, які його доглядали та піклувалися про нього. При цьому, судом не здобуто належних доказів того, що оспорюваний правочин не був підписаний заповідачем.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8. За життя він склав заповіт, яким заповів все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Даний заповіт був посвідчений 11 червня 2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соколик О.О., зареєстровано в реєстрі № 3684. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилався на те, що заповіт не підписаний заповідачем, а тому відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, які передбачають правові наслідки вчинення правочину, що не відповідає внутрішній волі заповідача, повинен бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено той факт, що при укладенні заповіту від 11 червня 2014 року волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Вказаний факт не знайшов свого підтвердження і в показаннях допитаних у суді під присягою свідків та інших досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.

Відповідно п.п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06 листопада 2009 року вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. 2 глави 1 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом МЮУ 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), в окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Пунктом 1 глави 4 Порядку зазначено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 не розписувався в заповіті і не міг висловити нотаріусу своє волевиявлення щодо складання та підписання заповіту на ім'я відповідачів. Волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі, оскільки заповідачем було особисто прочитано заповіт, особисто підписано, посвідчено уповноваженою на те особою - приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соколик О.О., яка пояснила, що ОСОБА_8 підписав заповіт за допомогою лівої руки, та зареєстровано в реєстрі № 3684.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про порушення порядку посвідчення заповіту за відсутності свідків, то вони не впливають на правильність висновків суду, оскільки зазначена умова є необхідною лише у випадку неможливості заповідача прочитати заповіт, викликаної його фізичними вадами, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. Крім того, зазначені твердження в апеляційній скарзі є безпідставні, оскільки з цих підстав позов не пред'являвся і посилань на ці обставини позовна заява не містить.

Крім того, доводи апеляційної скарги позивача щодо нікчемності оскаржуваного заповіту у зв'язку з тим, що текст заповіту нотаріусом не виготовлявся в лікарні, не заслуговують на увагу суду, так як це не є юридично важливою умовою, яка може спричинити нікчемність правочину.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні також доводи апелянта про те, що нотаріусом не дотримано передбачених законом вимог при складанні та посвідченні оспорюваного заповіту, оскільки як встановлено судом, при складанні заповіту дотримана форма, зазначено місце і час його складання, приватним нотаріусом Соколик О.О. під час вчинення нотаріальної дії (складання та посвідчення заповіту) було встановлено особу спадкодавця на підставі паспорта громадянина України, що відповідає вимогам ст. 43 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, п. 8 Глави 7 Порядку передбачено, що при посвідченні правочинів майнового характеру нотаріусом у текстах правочинів зазначаються: для фізичних осіб - реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, що спростовує посилання позивача як на порушення при складанні заповіту на те, що встановлення особи заповідача повинно було здійснюватися за паспортом громадянина України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що загальні вимоги, які необхідні для чинності заповіту при його складанні та посвідченні, дотримано, а невідповідність оспорюваного заповіту деяким вимогам щодо його форми та змісту є формальними порушеннями, що не спростовують волевиявлення спадкодавця.

Суд першої інстанції обґрунтовано керувався ст.ст. 207, 1247, 1251, 1257 ЦК України та виходив з того, що заповіт складений письмово, у встановленому порядку був посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі, отже підстави для визнання його нікчемним відповідно до ст.1257 ЦК України відсутні.

Доводи апелянта про те, що заповідач в силу свого важкого хворобливого та фізичного стану не міг особисто говорити, а тим більше підписати заповіт, не знайшли свого підтвердження у висновку комісійної судово-медичної експертизи №125 від 17 жовтня 2016 року, проведеної експертами Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи.

Так, згідно наданих для проведення медичних документів на ім'я ОСОБА_8 за життя останнього в період з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року була зафіксована наявність наступних захворювань: ішемічна хвороба серця; дисциркуляторний кардіосклероз; фібриляція передсердь, серцева недостатність ІІ ст..; церебральний атеросклероз; ішемічний інсульт; наслідки ішемічного інфаркту мозку в басейні лівої середньої мозкової артерії; гіпертонічна хвороба ІІІ ст..; цукровий діабет ІІ тип, субкомпенсований.

Однак, як підтвердив допитаний в судовому засіданні експерт, зробити висновок наскільки у ОСОБА_8 функціонувала права рука та в якій мірі він мав здатність володіти тілом після перенесеного інсульту, не було можливості за відсутності необхідних для встановлення цього записів у медичних документах.

Крім того, відповідно до висновку вищезазначеної експертизи у зв'язку із відсутністю у наданих на дослідження документах даних про ступінь ураження кінцівок, ступінь порушення мовної функції, з огляду на що не є можливим встановити чи міг підекспертний володіти правою рукою, якщо міг, то наскільки вільно, чи міг шляхом розмови вільно висловлювати свої думки, скарги, вголос читати тексти і наскільки його мова була зрозуміла для оточуючих. Оскільки питання про стан «свідомості» ОСОБА_8 на протязі підекспертного періоду виходить за межі компетенції судово-медичної експертної комісії, вони не мають змоги формулювати аргументовані відповіді на питання про можливість чи не можливість усвідомлення ОСОБА_8 усної мови, здатність до читання та розуміння друкованого тексту, здатність до висловлювання своїх думок вербально чи не вербально.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року №6-9цс12).

Суд першої інстанції, не встановивши обставин повної немічності або іншої хвороби, яка унеможливила особистий підпис ОСОБА_8 у заповіті, що для підпису заповіту ОСОБА_8 потребував допомоги інших осіб, що підпис в заповіті виконаний не заповідачем, а іншою особою, дійшов правильного висновку про те, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог щодо визнання заповіту недійсним, та обгрунтовано відмовив в задоволенні позову.

За таких обставин, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та регулюючий їх закон.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: