УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/13849/17

Провадження № 2-н/638/2299/17

15.09.2017 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Харківводоканал» 14.09.2017 року звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у розмірі 6148 грн. 25 коп., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 2922 грн. 25 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 червня 2015 року по 31 липня 2017 року у розмірі 2316 грн. 42 коп.; інфляційні витрати у розмірі 740 грн. 71 коп.; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 168 грн. 87 коп.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статті 98 ЦПК України, а саме: відповідно до частини 5 статті 98 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про видачу судового наказу юридичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 800 (вісімсот) грн.

Разом з цим, із заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить відстрочити сплату судового збору, посилаючись на складний майновий стан підприємства.

Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Суд вважає, що причини, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для відстрочення сплати судового збору. З огляду на зміст заявлених вимог, ціну позову, обов'язковість сплати судового збору та те, що заявником не зазначено підстав та не надано належних доказів для звільнення від сплати судового збору, суд не знаходить підстав для задоволення заяви. До того ж заявник не відноситься до жодної категорії осіб, зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», які звільняються від сплати судового збору.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України «Про судовий збір», з власної ініціативи. Так як на стадії вирішення питання про відкриття провадження норма щодо покладення судових витрат на боржника не застосовується, а відомостей про майновий стан позивач не надав, підстави для звільнення від сплати судового збору з подальшим стягненням його з відповідача відсутні.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, встановлений судом визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Відповідно до частини 3 статті 98 ЦПК України, заява підписується заявником або його представником і подається з її копіями та копіями доданих до неї документів відповідно до кількості боржників. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 98 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: імя (найменування) заявника та боржника, а також імя (найменування) представника заявника, якщо заява подається представником, їхнє місце проживання або місцезнаходження. Відповідно до частини 6 статті 98 ЦПК України, до неналежно оформленої заяви застосовуються положення статті 121 ЦПК України.

Відповідно до статті 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119-120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ч. 3 ст. 82, ст.121 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства «Харківводоканал» про відстрочення від сплати судового збору - відмовити.

Заяву Комунального підприємства «Харківводоканал» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви в строк, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання заявником ухвали.

Роз'яснити заявнику, що у випадку не усунення відмічених вище недоліків заява вважатиметься не поданою та буде повернено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: