Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сидоренко І.О.

при секретарі - Рудь Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 11 Словянського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона працювала на ВАТ «Содовий завод» з 28.10.1991 року по 30.01.1998 року.

З 1997 року працівникам почали нерегулярно виплачувати заробітну плату.

Рішенням Словянського міського суду від 08.09.1997 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 1245,82 грн.

Виконавчий лист було своєчасно надано в ДВС та взято на виконання.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 28.02.2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 було стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 12215,76 грн.

24 січня 2013 року позивач отримала лист ОСОБА_2 державного майна України в Донецькій області, в якому йдеться про те, що станом на 01.01.2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

10.09.2013 року колектив працівників звернувся зі скаргою на невиконання рішень Слов'янського міськрайонного суду до Президента України.

Постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Державним виконавцем відділу винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи, згідно акту передачі виконавчих документів від 21.03.2013 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод».

Враховуючи викладене, позивач вважає, що оскільки частка державної власності у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод» становить 100 %, то відповідно до ст. 619 ЦК України за його дії має нести субсидіарну відповідальність ОСОБА_2 державного майна України, тому, згідно з ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь індексацію заробітної плати у сумі 12215,76 грн.

Відповідачем по справі суду надано заперечення на позовну заяву, яке мотивовано тим, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам законодавства, а саме, у реєстрі корпоративних прав держави обліковується ВАТ «Содовий завод», 100 % акцій статутного капіталу якого належить державі в особі Регіонального відділення ОСОБА_2 державного майна України по Донецькій області. ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу. Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Згідно з ч.1 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку,встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі. Відповідно до ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообовязкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому ст. 112 ЦК України. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи. Також підприємство, як акціонерне товариство, самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Частиною 1 статті 176 ЦК України визначено, що держава, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставними, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема Кодекс законів про працю України, а додаткова (субсидіарна) відповільність не може застосовуватись до трудових правовідносин, так як виникає лише у разі порушення зобовязання, якого між сторонами не існувало. Отже, жодним законом не передбачено субсидіарна відповідальність ОСОБА_2 за неможливість виконання підприємством грошового зобовязання. Також, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобовязань, вони не знаходилися у трудових відносинах. ОСОБА_2 також не є правонаступником товариства. Позовна заява позивача є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Просять суд у позові відмовити повністю.

В судове засідання позивач не зявилася, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 державного майна України, в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення проти позову, позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Содовий завод» м. Слов'янська.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 28.02.2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 було стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 12215,76 грн.

Згідно з ст.ст. 1, 5 Закону України «Про ОСОБА_2 державного майна України», ОСОБА_2 державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження ОСОБА_2 державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

Із зазначених вище законодавчих положень не вбачається наявність повноважень ОСОБА_2 щодо відповідальності за обставинами, які наведені у позовній заяві.

Суд не може погодитися з доводами позивача щодо того, що відповідач має нести субсидіарну відповідальність за дії ВАТ «Содовий завод» виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 619 Цивільного кодексу України лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Як зазначено у ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства» засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Отже, ч. 2 ст. 152 ЦК України, а також ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема КЗпП, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Також, згідно з ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Жодним законом не передбачено субсидіарна відповідальність ОСОБА_2 за неможливість виконання підприємством грошового зобовязання. Також, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобовязань, вони не знаходилися у трудових відносинах. ОСОБА_2 також не є правонаступником товариства.

Враховуючи відсутність правових підстав для субсидіарної відповідальності ОСОБА_2 державного майна України в результаті діяльності ВАТ «Содовий завод», суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 152, 176, 619 ЦК України, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про акціонерні товариства», ст.ст. 38, 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про ОСОБА_2 державного майна України», суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4