Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоХопти С.Ф.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою «NIBULON S.A.» про визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, визнання протиправною та скасування постанови за касаційною скаргою Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року «NIBULON S.A.» звернулося до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, обґрунтовуючи підстави звернення до суду тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Срібнянського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2013 року, яким надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами ГАФТА, прийнятого у м. Лондоні 23 грудня 2011 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Насіння-Агрохім» на користь «NIBULON S.A.» у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за контрактом від 27 серпня 2009 року грошових коштів у розмірі 3 664 946 доларів 90 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 24 січня 2013 року становить 29 293 920 грн 57 коп.

Постановою державного виконавця від 22 липня 2016 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, з'ясувалося, що впродовж 2013-2014 років боржник надавав зворотну фінансову допомогу фізичним особам на загальну суму 887 350 грн, тобто боржнику можуть належати грошові кошти від третіх осіб, на які має бути звернуто стягнення в рахунок виконання рішення суду. Вказані обставини підтверджуються грошовими чеками про надання зворотної фінансової допомоги, копії яких були направлені державному виконавцю листом від 13 липня 2016 року разом із клопотанням організувати передбачені ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення щодо встановлення інформації про належні боржнику кошти від інших осіб. У порушення абз. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вказане клопотання не розглянуто та 22 липня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Невжиття державним виконавцем заходів щодо виявлення та звернення стягнення на грошові кошти, що належать боржнику від інших осіб, позбавляє стягувача можливості задовольнити вимоги у виконавчому провадженні.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просив визнати протиправними дії головного державного виконавця, пов'язані з винесенням 22 липня 2016 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу; визнати протиправною та скасувати постанову від 22 липня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року, скаргу «NIBULON S.A.» задоволено. Визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, пов'язані з винесенням 22 липня 2016 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу; визнати протиправною та скасувати постанову від 22 липня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

У касаційній скарзі Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвали судів та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судами встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Срібнянського районного суду Чернігівської області від 01 квітня 2013 року, яким надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами ГАФТА, прийнятого у м. Лондоні 23 грудня 2011 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Насіння-Агрохім» на користь «NIBULON S.A.» у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за контрактом від 27 серпня 2009 року грошових коштів у розмірі 3 664 946 доларів 90 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 24 січня 2013 року становить 29 293 920 грн 57 коп.

Листом від 13 липня 2016 року стягувач звернувся до відділу державної виконавчої служби із клопотанням організувати передбачені ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення щодо встановлення інформації про належні боржнику кошти від інших осіб, оскільки впродовж 2013-2014 років боржник надавав зворотну фінансову допомогу фізичним особам на загальну суму 887 350 грн, тобто боржнику можуть належати грошові кошти від третіх осіб, на які має бути звернуто стягнення в рахунок виконання рішення суду. Вказані обставини підтверджуються грошовими чеками про надання зворотної фінансової допомоги, копії яких були направлені державному виконавцю.

Зазначене клопотання державним виконавцем залишено без розгляду. Постановою державного виконавця від 22 липня 2016 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу стягувача на дії та бездіяльність державного виконавця, суди виходили із того, що головний державний виконавець у порушення вимог ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження» не розглянув та не прийняв до уваги клопотання «NIBULON S.A.» від 13 липня 2016 року, не перевірив існування у боржника дебіторської заборгованості, на яку може бути звернено стягнення в рахунок виконання рішення, не вжив заходів примусового виконання з урахуванням зазначеного клопотання, чим порушено права та законні інтереси стягувача у виконавчому провадженні.

Колегія суддів із такими висновками погоджується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції на момент вчинення виконавчих дій) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного

виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Готівкові кошти та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються державним виконавцем у таких осіб у присутності понятих на підставі ухвали суду.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

У порушення вимог ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» запит до осіб, зазначених у грошових чеках про надання зворотної фінансової допомоги, про надання інформації щодо дійсності боргових зобов'язань цих осіб перед ТОВ «Насіння-Агрохім», умов та строку повернення позик, державний виконавець не направляв; можливість звернути стягнення на ці кошти у рахунок погашення частини боргу ТОВ «Насіння-Агрохім» за виконавчим документом не перевірив.

Таку бездіяльність державного виконавця та повернення ним виконавчого документа стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, судами обґрунтовано визнано протиправною, оскільки заходи щодо розшуку коштів боржника державним виконавцем здійснені не у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги про неможливість звернення стягнення на кошти, які надавалися ТОВ «Насіння-Агрохім» фізичним особам як зворотня фінансова допомога, ґрунтуються на припущеннях, на законність постановлених судами ухвал не впливають.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик