Справа №584/197/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Токарєв С. М.
Номер провадження 22-ц/788/979/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Путивльського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Путивльський агролісгосп», третя особа - директор Путивльського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Путивльський агролісгосп» Воронін Андрій Вікторович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, який 14.03.2017 року остаточно уточнила, ОСОБА_3 просила поновити її на роботі в ДП «Путивльський агролісгосп» на посаді інженера лісового господарства, а у разі відсутності такої у штатному розкладі, зобов'язати керівництво ДП «Путивльський агролісгосп» надати рівнозначну посаду; стягнути з ДП «Путивльський агролісгосп» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.01.2017 року до дня поновлення на роботі, який на день пред'явлення позову становить 6 098,68 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.02.2016 року була прийнята до ДП «Путивльський агролісгосп» на посаду інженера лісового господарства ІІ категорії. За час виконання своїх службових обов'язків до дисциплінарної відповідальності, у тому числі за порушення трудової дисципліни, не притягувалася. Наказом № 58 від 01.11.2016 року «Про зміни умов роботи та скорочення працівників» її було попереджено про можливе звільнення із займаної посади, а також повідомлено про відсутність вакантних посад на підприємстві. Наказом № 2-к від 10.01.2017 року її було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки у вищенаведеному наказі № 58 зазначалося, що скорочення працівників передбачається у зв'язку з економічними труднощами та значними фінансовими затратами, що несе підприємство та скороченням виробництва, однак при цьому, рішення про реорганізацію, ліквідацію чи перепрофілювання підприємства у встановленому законодавством порядку не приймалося, загальні збори працівників підприємства з цього приводу не збиралися. Крім того, при її звільненні не було враховано ту обставину, що вона має вищу освіту та досвід роботи в галузі лісового господарства в період з 07.08.2006 року по 14.04.2008 року на аналогічній посаді у ДП «Конотопський лісгосп» та не було запропоновано рівнозначну посаду чи будь-яку іншу посаду на підприємстві, яку вона має право зайняти згідно кваліфікаційних вимог. Також не було враховано її переважне право залишення на посаді, оскільки вона має на утриманні двох малолітніх дітей віком до чотирнадцяти років. Також зазначала, що наказ про звільнення надісланий їй 14.01.2017 року, а трудову книжку вона отримала 04.02.2017 року. Відповідно до наказу № 2-к від 10.01.2017 року вона вважається звільненою із займаної посади. Вимушений прогул складає 23 дні, починаючи з дати звільнення на підставі наказу та враховуючи день подання заяви, а саме 09.01.2017 року. Згідно виписки з її карткового рахунку, наданої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», сума заробітної плати, що передувала дню звільнення, складає: у період з 10.11.2016 року по 10.12.2016 року - 2 276,18 грн. та за період з 10.12.2016 року по 10.01.2017 року - 9 390, 78 грн. Враховуючи кількість робочих днів у зазначені періоди, яких нараховується 44, середньоденна заробітна плата склала 265,15 грн.(2 276,18 грн. + 9 390,78 грн. : 44). Таким чином, середній заробіток за 23 дні вимушеного прогулу складає 6 098, 68 грн., який, на її думку, підлягає стягненню з відповідача. Під час розгляду справи надала суду уточнений розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно якого кількість днів вимушеного прогулу, починаючи з 10.01.2017 року по 19.04.2017 року складає 69 днів (враховуючи вихідні та державні свята) з урахуванням середньоденного заробітку 225,79 грн. та становить 15 579,51 грн. (а.с.57,58).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 19.04.2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення неповно було з'ясовано обставини справи, оскільки відповідачем станом на день її звільнення (10.01.2017 року) не було запропоновано іншої роботи, інших посад відповідно до її кваліфікації, зокрема майстра лісу, головного лісничого чи будь-якої іншої відповідно до штатного розкладу підприємства на 2017 рік. Крім того, залишилося поза увагою суду й те, що відповідачем безпідставно не було враховано, чи користується вона переважним правом на залишення на роботі, оскільки вона має вищу освіту та досвід роботи за фахом, а також на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей віком до 14 років. У той же час відповідач надав переважне право на залишення на роботі працівникам, які мають освіту нижчого рівня, а також непрофільну.

Позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити.

Представник відповідача заперечив на скаргу і просив залити рішення без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, але про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення у справі - залишенню без змін, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до висновку, що всупереч положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачем не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем її трудових прав при звільненні, а тому наказ ДП «Путивльський агролісгосп» № 2-К від 10.01.2017 року, на підставі якого позивача було звільнено із займаної посади, та послідуючі дії відповідача, пов'язані зі звільненням позивача, відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно наказу №11-К від 22.02.2016 року ОСОБА_6 була прийнята на роботу до ДП «Путивльський агролісгосп» на посаду інженера лісового господарства ІІ категорії (а.с. 16).

01.11.2016 року ДП «Путивльський агролісгосп» було видано наказ № 58 «Про зміни умов роботи та скорочення працівників» згідно якого, у зв'язку з економічними труднощами на підприємстві та значними фінансовими затратами, що несе підприємство, скороченням виробництва продукції на головного бухгалтера підприємства був покладений обов'язок попередити про можливе звільнення за ст. 40 п.1 КЗПП України (через 2 місяці після ознайомлення з цим наказом) зазначених у наказі працівників підприємства, у тому числі й позивача ОСОБА_3 (а.с.9).

Як підтвердив представник відповідача скорочення численності працівників відбулось внаслідок погіршення фінансово-економічного стану підприємства через зменшення об'ємів лісопродукції та переробки деревини.

На виконання вказаного наказу 01.11.2016 року ОСОБА_3 відповідно до ст.49-2 КЗпП України, попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України 03.01.2017 року, а також повідомлено про неможливість запропонувати переведення на іншу посаду, у зв'язку з відсутністю на підприємстві вакантних посад (а.с.12).

Наказом ДП «Путивльський агролісгосп» № 2-К від 10.01.2017 року ОСОБА_3 у зв'язку зі скороченням чисельності працівників звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6,16).

З довідки ДП «Путивльський агролісгосп» вбачається, що на вказаному підприємстві відсутня профспілкова організація та позивач ОСОБА_3 не є членом профспілки (а.с.7).

Зі штатного розпису працівників ДП «Путивльський агролісгосп» станом на 01.05.2016р., затвердженого директором ДП «Путивльський агролісгосп» Вороніним А.В. та погодженим генеральним директором ОКАП «Сумиоблагроліс» Котляренко С.М. вбачається, що кількість штатних одиниць на підприємстві на зазначену дату становила 23,29 осіб, із місячним фондом заробітної плати 76 056 грн. (а.с. 45).

Як вбачається зі штатного розпису працівників ДП «Путивльський агролісгосп» з 01.01.2017 року, кількість штатних одиниць на підприємстві на зазначену дату становила 14 осіб, і посада інженера лісного господарства 2 категорії скорочена.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В частині 2 ст.40 КЗпП України зазначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Також у п. 1 ч. 2 ст. 42 КЗпП України зазначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Згідно ч. 3 ст. 49 - 2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої ст. 40, частин 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України колегія суддів дійшла висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при звільненні за ч.1 ст.40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, встановлені ст.42 цього Кодексу, але до кола працівників серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.92 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, єдина одиниця посади інженера лісного господарства 2 категорії, яку займала позивач, підлягала скороченню і іншої вільної посади, яка б могла бути їй запропоновано на підприємстві як на час її попередження про звільнення, та і на час її звільнення, на підприємстві не було, тому доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачу не було запропоновано іншої рівнозначної посади - головного лісничого чи майстра лісу, колегія суддів до уваги не бере, оскільки ці посади не є однорідними.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що за вказаних обставин позивач була звільнена із займаної посади з дотриманням вимог ст. ст. 40 та 49-2 КЗпП України, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про переважне право позивача на залишення на роботі через наявність у неї вищої освіти і досвіду роботи за фахом та знаходження на її утриманні двох малолітніх дітей віком до 14 років.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, після повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, тому колегія суддів залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: