Єдиний унікальний номер 225/1219/17 Номер провадження 22-ц/775/1198/2017
Головуючий в 1 інстанції Мигалевич В.В.
Доповідач Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Осипчук О.В.,

суддів Корчистої О.І., Мальованого Ю.М.,

за участі секретаря: Молдованова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 29 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів та розірвання договору,-

встановив:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживачів, розірвання договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.04.2012 року він уклав угоду з відповідачем, згідно якої ТОВ «Авто Просто» надає йому послуги з придбання автомобілю «Chevrolet Lacetti», вартістю 118800 грн., а він зобов'язується оплатити ці послуги у сумі 4876,80 грн. (за вступ до групи) і отримати автомобіль. Вартість автомобіля і послуг визначена у додатку №1 до угоди. У відповідності до договору № 314206-Y05880 від 17.01.2012 року, який укладено між продавцем ПАТ «Донецьк-Авто», платником ТОВ «Авто Просто» і покупцем ОСОБА_1 він придбав у власність автомобіль «Chevrolet Lacetti» вартістю 131400,00 грн., який було передано йому 25.07.2012 року відповідно акту прийому-передачі. У відповідності до додатку №3 від 27.06.2012 року загальна сума його грошових зобов'язань складає 204380,36 грн., а сума його заборгованості складає 143362,02 грн. З моменту укладання угоди по теперішній час ним виплачено відповідачу 156590,51 грн., з яких 4876,80 грн. оплачено за послуги до вступу у Систему. Таким чином, вважає, що його заборгованість перед відповідачем складає 47789,85 грн. Позивач посилається на те, що обставини, якими він керувався, укладаючи договір суттєво змінилися. Зазначає, що він проживає у АДРЕСА_1 де відбувається антитерористична операція і він є особою, яка проживає у зоні антитерористичної операції, у зв'язку із чим суттєво змінилися обставини, яких він не міг передбачити при укладанні угоди. Крім того, посилається на те, що у зв'язку із припиненням у 2013 році випуску автомобілів «Chevrolet Lacetti», відповідач без його згоди завищив суму щомісячного внеску, чим збільшив обсяг його зобов'язань. Посилається на те, що звертався до відповідача з пропозицією розірвати договір, яка була відхилена відповідачем. У зв'язку із виникненням істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на користь відповідача, вважає що умови угоди, укладеної між ним та відповідачем є явно несправедливими. Просить суд розірвати договір (угоду) № 382988 від 24.04.2012 року, укладений між ним і ТОВ «Авто Просто» у зв'язку з істотними змінами обставин, стягнувши з нього суму у розмірі 47789,85 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 29 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів скарги позивач посилається на положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.652 ЦК України, та зазначає, що суд не врахував того факту, що в укладеній між ним та відповідачем угоді не визначений порядок зміни договору, а порядок припинення договору містить суттєвий дисбаланс прав та обов'язків. Крім того, відповідач має можливість збільшити ціну товару, але він в разі збільшення ціни не має права розірвати договір. Відповідач також відмовляється повідомити остаточну суму, яку йому належить сплатити у разі довгострокового припинення договору. Також зазначає, що під час укладення угоди розмір щомісячних платежів складав1780,02 грн., а через три роки досяг 5269,09 грн., і за таких умов він не уклав би угоди, оскільки не має можливості її здійснювати. Також він не міг передбачити, що внаслідок проведення АТО припиниться його діяльність як фізичної особи - підприємця.

Позивач до апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до направлених повісток (а.с.87,98) та телефонограм, які зареєстровані в Журналі телефонограм за номерами 2736, 2948 (а.с.89,99). На адресу апеляційного суду позивач 04 липня 2017 року надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача до апеляційного суду не з'явився, на електронну адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення апеляційної скарги заперечував у повному обсязі (а.с.90-92)

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи що 24.04.2012 року між позивачем та відповідачем укладено угоду № 382998, предметом якої є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак (а. с. 8-15), що не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 1.2 додатка № 2 до угоди, учасник уповноважує Авто Просто на організацію та адміністрування системи АвтоТак. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок Фонду групи. Учаснику, який сплатив загальну кількість періодичних платежів та виконав усі зобов'язання щодо сплати винагороди адміністратора, буде надано право на отримання автомобіля.

Відповідно до ст. 9 додатка № 2 до угоди, у разі припинення постачальником виробництва марки або моделі автомобіля зазначених у додатку №1 до угоди, якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля є щонайбільше на 10% вищою за останню відому поточну ціну автомобіля, нова поточна ціна буде дійсною для розрахунку повного внеску, який мають сплачувати всі учасники групи.

На виконання умов Угоди позивач отримав автомобіль марки Chevrolet Lacetti, 2012 року випуску (кузов № НОМЕР_1) та зареєстрував його на своє ім'я (реєстраційний номер НОМЕР_2) (а.с.16-20, 28, 29), що не заперечується сторонами.

19.10.2016 року та 08.12.2016 року позивач звертався до відповідача з пропозиціями щодо розірвання або зміни договору (а.с. 32, 37), однак, згідно листів відповідача від 25.11.2016 та 10.01.2017 відповідно, отримав відмову, яка відповідачем вмотивована повною відповідністю угоди нормам чинного законодавства України й тим, що право на розірвання угоди має лише учасник, який ще не отримав автомобіль, а також ТОВ «Авто Просто» у разі початку процедури ліквідації групи за обставин непереборної сили, які б перешкоджали ТОВ «Авто Просто» виконувати свої зобов'язання за угодою (а.с. 33, 38).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність усіх ознак несправедливих умов договору, не доведено наявності одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою ст. 652 ЦК України, здійснено оплату за послуги, пов'язані зі вступом до системи, сплачено частину внесків, отримано автомобіль, виходячи з таких принципів як свобода договору, волевиявлення сторін при укладенні договору, які не суперечать актам цивільного законодавства, недоведеності позивачем порушення його прав як споживача.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції законними та обгрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 10 угоди підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди і додатків до неї.

Згідно із п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «АвтоТак». При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «Авто Просто». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач із заявою про розірвання угоди в семиденний термін до відповідача не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами угоди.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, установлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначається домовленістю сторін або законом.

За загальним правилом, визначеним ст. 651 ЦК України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладеною сторонами угодою, а саме додатком № 2 до неї, яким є «Правила функціонування системи придбання в групах АвтоТак» (далі Правила), передбачені підстави розірвання угоди:

- за власним бажанням учасника, який ще не отримав автомобіль, про що він має повідомити товариство у письмовій формі. Порядок та наслідки розірвання угоди за власним бажанням учасника чітко визначені у пунктах статті 13 Правил;

- у разі, коли учасник відмовляється від отримання автомобіля - п.14.9. Правил;

- у разі настання обставин непереборної сили, які перешкоджають товариству виконати свої зобов'язання за угодою - відповідно до статті 15 Правил воно розпочинає процедуру ліквідації групи, про що повідомляє учасників письмово.

З наведених пунктів не вбачається підстав для розірвання спірного договору.

Статтею 652 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, обставини, на які посилається позивач як на такі, що унеможливлюють подальше виконання ним умов договору, не є такими. В обґрунтування позову позивач не посилався на передбачені ст. 652 ЦК України підстави для розірвання угоди у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні угоди. Вказаною нормою передбачені обставини, істотність яких випливає із суті зобов'язань. Сторона ж фактично посилається на зміну обставин, пов'язаних із тимчасовим правовим режимом території України, на якій здійснювалася антитерористична операція. Крім того, зазначені позивачем обставини припинення ним підприємницької діяльності, навчання його дитини, яка проживає разом із позивачем, суд вважає такими, що не створюють наслідків розірвання спірної угоди, оскільки у самій угоді відсутні підстави для її розірвання при настанні таких обставин.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 15 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Посилання позивача в скарзі на вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є хибним, оскільки наслідком порушення положень ст. 18 вказаного Закону не є розірвання договору.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно з частиною 2 вказаного вище Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частина 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить 17 пунктів, відповідно до яких умови договору є несправедливими.

З приводу застосування положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, що виникають за угодами, укладеними між ТОВ «Авто Просто» та його клієнтами існує правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі 6-40 цс 13.

Як вбачається із Правової позиції у справі № 6-40 цс 13 до Постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зі змісту договору та додатків до нього вбачається, що умовами договору передбачені не тільки обов'язки учасника, але і обов'язки ТОВ «Авто Просто», а також відповідальність обох сторін за порушення умов договору. Зокрема, пунктами 14.1, 14.2 та 1.4 передбачені випадки відповідальності відповідача за порушення договірних зобов'язань.

Зміст договору та додатків до нього не свідчить про нерівність прав та обов'язків сторін, порушення принципу добросовісності, створення істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і як наслідок цього завдання шкоди споживачу.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером виниклих спірних правовідносин та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Осипчук

Судді: О.І. Корчиста

Ю.М. Мальований