Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про стягнення страхової виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення страхової виплати, посилаючись на те, що між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір. З урахуванням вимог кредитного договору, між ним та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби, строк дії договору страхування з 17 грудня 2015 року по 16 грудня 2016 року, вигодонабувачем за яким є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Також зазначив, що 27 січня 2016 року йому було встановлено 2 групу інвалідності, що являєтьсястраховим випадком. Договором страхування передбачено, що при настанні страхового випадку ПрАТ «СК «Уніка» зобов'язана здійснити виплату залишку кредиту на користь вигодонабувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Однак страхова компанія відмовила в виплаті страхового відшкодування, оскільки не визнала встановлення 2 групи інвалідності страховим випадком.

В зв'язку з викладеним просив суд зобов'язати ПрАТ «СК «Уніка» здійснити страхову виплату на користь вигодонабувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2016року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Судами встановлено, що 31 липня 2007 року між позивачем та банком укладено кредитний договір.

Пунктом 3.7. кредитного договору передбачено, що обов'язковою умовою надання кредиту є страхування життя позичальника та/або страхування від нещасних випадків, залежно від умов програм кредитування.

Кожного року з позичальником укладалися договори добровільного страхування життя.

09 грудня 2015 року між ОСОБА_4 таПрАТ «СК «Уніка» було укладено черговий договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту, строк дії якого з 17 грудня 2015 року по 16 грудня 2016 року, вигодонабувачем за яким є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

27 січня 2016 року позивачу була встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК.

29 січня 2016 року ОСОБА_4 подав письмову заяву до ПрАТ «СК «Уніка», якою повідомив страховика про встановлення йому з 27 січня 2016 року 2 групи інвалідності внаслідок захворювання.

Листом від 11 лютого 2016 року № 910 ПрАТ «СК «Уніка» відмовило позивачу в страховій виплаті, посилаючись на п.п. 1.5., 1.6., 1.8.2., 5.1. договору страхування, оскільки останній надав неправдиві відомості про предмет договору страхування, відносно того, що на момент укладення договору йому не встановлено будь-яку групу інвалідності й перебування в доброму фізичному стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Договір страхування укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 981 ЦК України).

За правилами ст. 990 ЦК Українистраховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування (ч. ч. 1, 2 ст. 985 ЦК України).

Виходячи з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку у строк, встановлений за договором, здійснити страхову виплату.

Частинами 2, 4 ст. 636 ЦК України встановлено, що виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Аналіз наведених норм матеріального права, Закону України «Про страхування», договору страхування, укладеного між сторонами 09 грудня 2015 року, свідчить про те, що договір страхування надає право банку (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь. Якщо ж вигодонабувач відмовиться від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (вигодонабувач) фактично відмовився від подання позову до ПрАТ «СК «Уніка», а позивач не уточнив позовні вимоги та не просив суд стягнути страхове відшкодування на свою користь.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко