Справа № 139/657/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

з участю секретаря судового засідання Слющенкової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, зокрема, на земельну частку (пай) площею 2,51 умовних кадастрових гектара, яка знаходиться на території Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Позивач у позовній заяві вказує, що із об'єктивних причин пропустив строк для прийняття спадщини, у зв'язку з чим нотаріус не може оформити спадкові права, а тому за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду.

Позивач у судове засідання не з'явився, просив на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, слухати справу у його відсутності (п. 4 позовної вимоги на а.с. 3, а.с. 41).

Відповідач ОСОБА_2, 23 серпня 2017 року подала до суду заяву (а.с. 45), у якій просила справу за позовом ОСОБА_1 слухати у її відсутності, позовні вимоги визнала і просила їх задовольнити.

07 вересня 2017 року ОСОБА_3 надіслала на адресу суду заяву, у якій зазначила, що не визнає позов ОСОБА_1 і просила відмовити у його задоволенні (а.с. 53).

Представник відповідача - Роздолівської сільської ради подала суду заяву про визнання позовних вимог та про слухання справи у її відсутності (а.с. 44).

З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, право на земельну частку (пай) площею 2,51 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Прогрес» с. Роздолівка Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 9, 11).

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 10 квітня 1991 року заповітом (а.с. 7), посвідченим секретарем виконавчого комітету Роздолівської сільської ради, все своє майно і все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла своєму внукові ОСОБА_1.

Даний заповіт від імені ОСОБА_4 відповідно до Інформаційної довідки за спадкового реєстру № 48713515 від 10.08.2017 (а.с. 34) є чинним, не зміненим і не скасованим.

Своє право спадкувати після смерті ОСОБА_4 позивач довів заповітом (а.с. 7), свідоцтвом про своє народження (а.с. 42), свідоцтвом про народження матері (а.с. 43), свідоцтвом про одруження матері (а.с. 42) та довідкою Вищеольчедаївської сільської ради № 161 від 17 лютого 2017 року (а.с. 8).

Державний нотаріус Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори своїм роз'ясненням (а.с. 12) відмовив ОСОБА_1 у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 через пропущення строків, встановлених для подання такої заяви.

Як слідує із позовної заяви, позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вважав, що спадщину прийняла його тітка ОСОБА_5, а про наявність заповіту на своє ім'я він дізнався лише у 2016 році, але не міг знайти правовстановлюючий документ на спадкове право (а.с. 10).

За приписами ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Із оглянутої у судовому засіданні спадкової справи № 306/2006 (витяг на а.с. 21-37) слідує, що її заведено на підставі заяви спадкоємця ОСОБА_3 про прийняття спадщини (а.с. 22), яку вона подала 10 листопада 2006 року на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області (а.с. 23).

18 жовтня 2007 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади (а.с. 26).

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обставини, на які посилається позивач, не є такими. Зокрема, з рішення Мурованокуриловецького районного суду від 11 січня 2017 року, яке набрало чинності 24 січня 2017 року (а.с. 30-33) вбачається, що позивач у 2016 році звертався до нотаріуса за оформленням права на земельну частку (пай), однак подав йому документи про прийняття ним спадщини, достовірність яких була спростована у судовому засіданні. Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину. І навіть у цьому випадку ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом по спливу шести місяців після встановлення судом факту неприйняття ним спадщини.

Посилання позивача, що лише у 2016 році він дізнався про наявність на його користь заповіту, не є об'єктивною обставиною, оскільки не спростована можливість встановити такий факт в період з моменту відкриття спадщини і до сплину шестимісячного строку.

Частина 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України зобов'язують сторону, зокрема, позивача, довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Перед судом позивач не довів об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які унеможливили вчинення ним дій по поданні до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті баби, спадкоємець, яка прийняла спадщину заперечує під ставність позовних вимог, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 16, 57, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити у позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку з його безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом десяти днів з моменту проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:___________