Справа № 462/4983/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Кирилюк А.І.,

за участю секретаря: Фрейдун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради,/треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7./ про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 3/14 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_8, який помер 23 жовтня 2015 р.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2015 року помер батько позивачки - ОСОБА_8, про що зроблено відповідний актовий запис № 996 та видане свідоцтво про смерть серії І-СГ № 408520. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, яке складалось з 3/14 частин квартири № 12 в будинку № 164 на вул. Кульпарківська в м. Львові. Позивачка являється донькою померлого та спадкоємцем першої черги за законом. Після смерті батька спадщину вона прийняла, оскільки 04.02.2016р. звернулась до Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 44/2016, та зясовано коло спадкоємців. ЇЇ рідна сестра ОСОБА_3 відмовилась від спадщини на користь позивачки, подавши до нотаріальної контори заяву № 382 від 11 квітня 2016 року. Інших спадкоємців передбачених ст. 1261 ЦК України немає. Коли ОСОБА_1 звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом 15.09.2016 р. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де розяснено стосовно неможливості отримання нею свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, через відсутність необхідних документів, а саме реєстраційної інформації щодо належності цього майна спадкодавцеві, оскільки право власності на частину квартири спадкодавцем зареєстровано не було. У зв'язку із чим позивачка змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомлена, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, однак подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_9 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, однак подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, при розгляді справи покладається на прийняття судом законного рішення.

Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третіх осіб, які у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, однак подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують та просять розглядати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_10, 11.08.962 року народження є ОСОБА_8 та ОСОБА_11, що стверджується свідоцтвом про народження серії IV-УР № 713533. /а.с.5/

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-СГ № 437522, ОСОБА_10 одружилась з ОСОБА_6 29 вересня 1989 року, та змінила прізвище на «Федорович», про що свідчить актовий запис № 3460./а.с.6/

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2000р. посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_12 Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, згідно якого ОСОБА_8 успадкував за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_11 - 1/14 частину квартири АДРЕСА_2./а.с. 45,68/.

Крім того, згідно свідоцтво про право власності на квартиру № 09193-3 виданого виконкомом ОСОБА_2 міської ради 20 листопада 1996 року згідно з розпорядженням № 865 від 20.11.1996р. та зареєстрованого у ОСОБА_2 міжміському бюро технічної інвентаризації за р. № 18257, згідно якого 1/7 ідеальна частка квартири за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8./а.с.34-2,44-47/

23 жовтня 2015 року помер батько позивачки - ОСОБА_8, про що зроблено відповідний актовий запис № 996 та видане свідоцтво про смерть серії І-СГ № 408520./а.с.4/

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, яке складалось з 3/14 частин квартири № 12 в будинку № 164 на вул. Кульпарківська в м. Львові.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_1 є спадкоємцем усього майна ОСОБА_8, який помер 23.10.2015 року, а саме 3/14 частин квартири АДРЕСА_4, оскільки сестра позивачки ОСОБА_3 відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_1, про що подала відповідну заяву № 382 від 11 квітня 2016 року до нотаріальної контори./а.с.39/

Як встановлено, позивачка звернулася в строк та у встановленому законом порядку до Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті батька.

Однак, нотаріусом 15.09.2016 р. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де розяснено стосовно неможливості отримання нею свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, через відсутність необхідних документів, а саме реєстраційної інформації щодо належності цього майна спадкодавцеві, оскільки право власності на частину квартири спадкодавцем зареєстровано не було.

Згідно матеріалів спадкової справи №44/2016 від 23.10.2015 року спадкоємцями, окрім ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8 є сестра позивачки ОСОБА_3, яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її батька на користь ОСОБА_1 /матеріали спадкової справи №44/2016/.

Від так, судом встановлено, що померлому ОСОБА_8 належало 3/14 частин квартири АДРЕСА_4, право власності на яке він не зареєстрував.

Згідно ст.1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_8 належала 3/14 частини квартири АДРЕСА_1, проте він не зареєстрував у встановленому порядку право власності на 3/14 частину такого майна.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 як донька померлого ОСОБА_8 як спадкоємиця за законом після його смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на належну спадкодавцю 3/14 частини квартири АДРЕСА_1, а тому суд приходить до переконання, що за позивачкою слід визнати право власності на 3/14 частини квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.1216-1219, 1226, 1223, 1258-1261 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради,/треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7./ про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/14 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_8, який помер 23 жовтня 2015 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: А.І. Кирилюк