Провадження 2/263/163/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненка В.О.,

при секретарі Дандик С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (далі ДВНЗ «ДонНТУ») про встановлення факту перебування у трудових відносинах та вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДВНЗ «ДонНТУ» про встановлення факту перебування у трудових відносинах та вчинення певних дій В обґрунтування вимог зазначено, що 20 січня 2010 року ОСОБА_1 працевлаштувалася до ДВНЗ «ДонНТУ» на посаду асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту відповідно до наказу №119-08 від 19.01.2010 року. 23 травня 2013 року позивачка народила дитину, у звязку з чим перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 23 травня 2016 року позивачка звернулась до відповідача з нотаріально посвідченою заявою про звільнення її з посади асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту ДВНЗ «ДонНТУ», згідно зі ст.38 КЗпП України, у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, та внесення відповідного запису у трудову книжку. З попереднього місця реєстрації позивачка та відповідач виїхали у звязку з початком АТО у місті Донецьку. Позивачка проживає та зареєстрована у місті Маріуполі. Відповідач розташований у місті Покровську. Можливості переїзду до міста Покровська позивачка не має, тому нотаріально посвідчена заява про звільнення була надіслана поштою та отримана відповідачем 26.05.2016 року. На вказану заяву позивачка отримала відповідь від 03.06.2016 року №1-2/827, відповідно до якої їй розяснено, що у звязку з відсутністю у відповідача первинних документів щодо її працевлаштування задовольнити заяву ОСОБА_1 про звільнення підстав немає. Крім того, у відповіді зазначено, що інформація з органів пенсійного фонду, а саме індивідуальні відомості про застраховану особу та інформація з органів фіскальної служби не є первинними документами для кадрового обліку працівників на підприємстві. Вважає дії відповідача неправомірними, просить суд встановити факт перебування її у трудових відносинах із ДВНЗ «ДонНТУ» на посаді асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту у період з 20 січня 2010 року по 24 травня 2016 року, зобовязавши ДВНЗ «ДонНТУ» внести запис до трудової книжки про звільнення з посади відповідно до поданої нею заяви за власним бажанням.

Позивачка у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача - ДВНЗ «ДонНТУ» у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, надавши письмові заперечення, відповідно до яких ДВНЗ «ДонНТУ» засвідчує, що документи первинного обліку (накази, розрахункові відомості, табелі робочого часу, картка П2 тощо) щодо ОСОБА_1 відсутні. Трудова книжка ОСОБА_1 не зберігається в установі. До 22 жовтня 2014 року дані щодо ОСОБА_1 відсутні, а з 22 жовтня 2014 року по теперішній час ОСОБА_1 не перебуває в трудових відносинах. 22 жовтня 2014 року ДВНЗ «ДонНТУ» проводить свою освітню діяльність на підконтрольній території у місті Покровську Донецької області, а навчальний процес розпочався 03 листопада 2014 року. Також особам, які виявили бажання продовжувати працювати в системі освіти України було запропоновано особисто вирішити питання щодо перевезення своєї трудової книжки та документів кадрового обліку до міста Покровська (колишня назва тісто Красноармійськ). Зазначає, що позивачка ніяким чином не висловлювала свій намір працювати в системі освіти України. На виконання постанови КМУ від 07 листопада 2014 року №595 затверджено штатний розпис з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій. Положенням про порядок переведення співробітників (переміщення установи), розробка якого чинним законодавством не передбачена, навчальним закладом не розроблялась.

Суд, з урахуванням думки позивачки, її представника, враховуючи письмові заперечення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 11, ст.15, ст.16 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із трудових правовідносин. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права, одним із способів якого є припинення правовідносин.

Статтею 43 Конституції України чітко визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У відповідності до ст. 1 КЗпП України, Кодекс Законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників.

Судом встановлено, що згідно з відомостями, які містяться у трудовій книжки серії АХ №874238, заведеної 05 серпня 2008 року на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання 01.04.2010 року прийнята на посаду асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту ДВНЗ «ДонНТУ» до проведення конкурсу, на підставі наказу №19-08 від 119.01.2010 року. ОСОБА_1 затверджена на посаду асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту за терміновим трудовим договором, терміном на пять років, як обрана за конкурсом, на підставі наказу №887-08 від 02.04.2010 року.

Також у трудовій книжці містить запис, що на підставі наказу №19-08 від 08.01.2015 року продовжена праця на посаді асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту за строковим трудовим договором.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-НО №520967 від 28 травня 2013 року ОСОБА_1 23 травня 2013 року народила дитину ОСОБА_3 у місті Донецьку.

Згідно з відомостями, наданими Маріупольською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління міндоходів у Донецькій області з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених на утриманих податків ОСОБА_1 в період з 01.01.2010 року по 31.12.2015 року від ДВНЗ «ДонНТУ» сплачувались з 2010 року по лютий 2013 року, з березня 2013 року відсутні відомості щодо сплати внесків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 24, ст. 38, ч. 1 ст. 47, ст.48 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. До трудової книжки заносяться зокрема відомості про роботу. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом міністрів України.

Так, на підставі п. 3-4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З п.п. 4.1 інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року, вбачається, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійним.

Згідно з листом Центральної міжрайонної в місті Донецьку виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №01-465 від 26.07.2016 року вбачається, що ДВНЗ «ДонНТУ» () перебуває на обліку в Центральній міжрайонній виконавчій дирекції в місті Донецьку Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 28.03.2002 року по 21.01.2015 рік. Згідно з системою ЄІАС Страхувальником ДВНЗ «ДонНТУ» () надавалась заява-розрахунок від 14.03.2013 року №3401, до якого входить листок непрацездатності АВШ №304606 від 11.03.2013 року по 14.07.2013 року на імя ОСОБА_1 (ІПН. Зазначена заява-розрахунок профінансована 21.03.2013 року.

Відповідно до довідки від 26.05.2015 року № НОМЕР_1, складеної УСЗН Центрального (Жовтневого) району, ОСОБА_1 є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території, яка постійно проживала за адресою: 86184, Донецька область, Нижня Кринка (Макіївка), АДРЕСА_1, наразі мешкає за адресою: 87554, АДРЕСА_2.

Згідно з наказом Міністерства освіти та науки від 03.10.2014 року №1129 «Про реорганізацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті» до завершення збройного конфлікту на території міста Донецька Донецький національний технічний університет проводить свою освітню діяльність (згідно з наявністю ліцензією на освітню діяльність та сертифікатами про акредитацію) на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету. Донецький національний технічний університет розміщується за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 2.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавець розмежовує поняття «трудовий стаж» та «страховий стаж», порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, сплата страхових внесків не може впливати на трудовий стаж, враховуючи, що кожному громадянину України гарантується право на труд і громадянин України не може відповідати за обовязки посадових осіб підприємства.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо застосування у виниклих правовідносинах положень ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки даний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, а в сенсі ст. 1 вказаного Закону позивачка не може вважатися внутрішньо переміщеною особою.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно з заявою від 10 березня 2016 року, спрямованою на імя виконуючого обовязки ректора ДВНЗ «ДонНТУ» ОСОБА_4, ОСОБА_1 просила розглянути питання про можливість звільнення її з посади на наступних умовах: з 23 травня 2016 року в звязку із відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацію (п.6 ст.36 КЗпП); з 23 травня 2016 року за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП).

Згідно з листом ДВНЗ «ДонНТУ» від 21.03.2016 року №12/405 ОСОБА_1 розяснено, що відповідно до наказу МОН України від 03.10.2014 року №1129 «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті» до завершення збройного конфлікту на території міста Донецька ДВНЗ «ДонНТУ» проводить свою освітню діяльність на базі Красноармійського індустріального інституту ДВНЗ «ДонНТУ» за адресою: місто Красноармійськ, пл.Шибанкова, 2. В розпорядженні університету відсутні оригінали наказів щодо відомостей про трудову діяльність ОСОБА_1 Інформація з органів пенсійного фонду, а саме «Індивідуальні відомості про застраховану особу» надаються для призначення/перерахунок пенсій з реєстру застрахованих осіб, а інформація з органів фіскальної служби свідчить про суми доходу нарахованого (виплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Таким чином, ані індивідуальні відомості про застраховану особу, ані інформація з органів фіскальної служби не являються первинними документами для кадрового обліку працівників на підприємстві.

Згідно з заявою від 23 травня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованою у реєстрі №1522, вбачається, що ОСОБА_1 просила виконуючого обовязки ректора ДВНЗ «ДонНТУ» ОСОБА_4 звільнити її з посади асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту згідно зі ст.38 КЗпП за власним бажанням, у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, з 24 травня 2016 року, про що поставити відповідний запис у її трудовій книжці. Факт працевлаштування у ДВНЗ «ДонНТУ» підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 Зазначена заява була спрямована з нотаріально засвідченими додатками, а саме: свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії І-НО №520967, копією трудової книжки серії АХ №874238.

Згідно з відповіддю за підписом виконуючого обовязки ректора ДВНЗ «ДонНТУ» ОСОБА_4 від 03.06.2016 року №1-2/287 у звязку з тим, що відсутні первинні документи щодо працевлаштування ОСОБА_1 задовольнити заяву про звільнення останньої не має підстав.

Згідно з відповіддю від 05.07.2016 року №08-3467 з Маріупольського центру зайнятості на звернення від 30.06.2016 року по питанню реєстрації у центрі зайнятості вбачається, що у звязку з тим, що ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці їй необхідно надати довідку з підприємства про періоди декретної відпустки, для розрахунку трудового стажу, який не підтверджується зазначеним державним реєстром загальнообовязкового державного соціального страхування. Рекомендовано розірвати трудові відносини з ДВНЗ «ДонНТУ».

Згідно з довідкою від 26.09.2016 року №1-2/1211, виданою ДВНЗ «ДонНТУ» документи первинного обліку (накази, розрахункові відомості, табелі обліку робочого часу, картка П2 тощо) стосовно ОСОБА_1, трудова книжка ОСОБА_1 не зберігається в установі.

Згідно з довідкою від 26.09.2016 року №1-2/1212, виданою ДВНЗ «ДонНТУ» накази №119-08 від 19.01.2010 року, №887-08 від 02.04.2010 року в університеті відсутні, наказ №19-08 від 08.01.2015 року установою не видавався.

Згідно з повідомленням про початок досудового розслідування від 03 серпня 2016 року слідчим СВ Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області ОСОБА_5 03 серпня 2016 року до ЄРДР внесено відомості за заявою в.о. ректора ДВНЗ «ДонНТУ» ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з позовом щодо звільнення за власним бажанням та відшкодування шкоди надала до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області копію своєї трудової книжки АХ№874238, що містить ознаки підробки. Кримінальне правопорушення кваліфіковане за ст.358 ч.4 КК України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи той факт, що у звязку із проведенням на території м. Донецька антитерористичної операції позивачка позбавлена можливості захистити свої права в будь-який інший спосіб, а досліджені судом у сукупності докази дають підстави для висновку, що на момент переміщення навчального закладу до м. Покровська позивачка дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем, знаходячись у цей період у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зокрема, до 23 травня 2016 року, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати, що у період з 20 січня 2010 року по 23 травня 2016 року позивачка дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Факт, про встановлення якого просить позивачка, має для неї юридичне значення, оскільки породжує для неї правові наслідки щодо обчислення трудового стажу і подальшого працевлаштування.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 про встановлення факту трудових відносин задоволенню не підлягає, оскільки така вимога лише підтверджує доводи позивачки для зобовязання внести запис у трудову книжку, та встановлено судом вище, у той же час на підставі встановленого у мотивувальній частині рішення факту перебування позивачки у вищезазначений період у трудових відносинах з відповідачем суд вважає за можливе задовольнити позов в частині зобовязання відповідача внести запис до трудової книжки позивачки про звільнення з посади згідно зі ст.38 КЗпП України з 24 травня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 1, 21, 24, 38, 47, 48 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про встановлення факту перебування у трудових відносинах та вчинення певних дій задовольнити частково.

Зобовязати Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» внести запис у трудову книжку серії АХ №874238, заведену 05 серпня 1987 року, на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 про звільнення з посади асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту, згідно зі ст.38 КЗпП України, у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, з 24 травня 2016 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Ковтуненко