ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3831/15-ц
провадження № 2/753/135/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Лідія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяна Борисівна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними; за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру,

встановив:

У лютому 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі по тексту - позивачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3.) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі по тексту - відповідачі, ОСОБА_4, ОСОБА_5.), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Лідія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяна Борисівна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що 24 вересня 1999 року відповідно до договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_2 придбав 1/5 частину, а позивач ОСОБА_3 - 4/5 частини нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_3 був затриманий правоохоронними органами та починаючи з 10 листопада 2007 року по 28 травня 2010 року перебував під вартою в Київському слідчому ізоляторі № 13. Під час перебування під вартою ОСОБА_3 невідомими особами шляхом вчинення шахрайських дій був здійснений продаж належної йому на праві власності 4/5 частини зазначеної квартири. Оскільки злочинці мали намір заволодіти всією квартирою, а не тільки її частиною, а 1/5 вказаної квартири належала іншому позивачу ОСОБА_2, невідомі особи, застосовуючи різні засоби впливу, зокрема, споюючи та погрожуючи ОСОБА_2, та доводячи його таким чином до нерозуміння щодо діянь та наслідків таких вчинків, примушували його підписувати якісь документи, використовуючи його безпорадний стан. Внаслідок таких дій, ОСОБА_2, підписував якісь документ, не усвідомлюючи та не пам'ятаючи де, що саме та навіщо він підписував, перебуваючи в неадекватному стані. Грошей ОСОБА_2 не отримував. Протягом довгого часу ОСОБА_2 був змушений переховуватися, побоюючись за своє життя та здоров'я. 09 січня 2009 року приватним нотаріусом від імені ОСОБА_2 на ОСОБА_4 В подальшому на підставі вказаної довіреності ОСОБА_4 15.01.2009 р. був укладений договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири. Покупцем за даним договором є ОСОБА_5, який також є покупцем 4/5 частини даної квартири. Оскільки в обох випадках відчуження частин квартири договори купівлі-продажу від імені продавців підписувалися однією ж і тією особою, а саме ОСОБА_4 на підставі незаконних довіреностей, позивачі вважають, що незаконні дії по заволодінню майном належного позивачам планувалися, розроблялися та реалізовувалися однією злочинною групою осіб через ОСОБА_4 З цього приводу було подано заяву до правоохоронних органів та порушено кримінальну справу № 52-2595 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В своїх позовних вимогах просили визнати недійсною довіреність від 05 грудня 2008 року від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. Визнати недійсною довіреність від 09 січня 2009 року від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_4, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. Визнати недійсною довіреність від 14 січня 2009 року від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. Визнати недійсним договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, від 15 січня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, від 15 січня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. Судові витрати покласти на відповідачів.

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що 15 січня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було оформлено договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_1. Також, 15 січня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 1/5 частини вказаної квартири. Вказані договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. відповідно до вимог діючого чинного законодавства. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій було отримано від осіб всі необхідні відомості та документи. Особу представника продавця та його повноваження встановлено належним чином за паспортом та за довіреностями, дійсність яких перевірено за даними державного реєстру довіреностей, посвідчених нотаріально.

В позовних вимогах просив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/5 та 4/5 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Судові витрати солідарно покласти на ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_5 до розгляду в одному провадженні з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними.

У судовому засіданні позивач по первісному позову ОСОБА_3 позовні вимоги первісного позову підтримав з викладених підстав у позові, проти зустрічного позову заперечував та просив первісний позов задовольнити, у задоволені зустрічного позову - відмовити.

У судовому засіданні представник позивача по первісному позову ОСОБА_2 - ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності (т. І а.с. 61) позовні вимоги первісного позову підтримала, проти позовних вимог зустрічного позову заперечувала, просила суд первісний позов - задовольнити, у задоволені зустрічного позову - відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача по первісному позову ОСОБА_5 - ОСОБА_10, який діє на підставі довіреності (т. І а.с. 136) проти позовних вимог первісного позову заперечував, пояснив, що позивачами пропущено строк позовної давності та просив у задоволені позову відмовити. Вимоги зустрічного позову підтримав з викладених підстав в позові та просив їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, повідомлявся у встановленому законном порядку, причини не явки суду не відомі.

У судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Лідія Миколаївна не з'явилась, надіслала до суду письмові пояснення та просила розглянути справу без її участі (т. І а.с. 52, 172).

У судове засіданні приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна не з'явилась, надіслала до суду письмові пояснення (т. І а.с. 50).

У судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяна Борисівна не з'явилась, надіслала до суду письмові пояснення та просила слухати справу у її відсутність (т. І а.с. 54 - 55).

У судове засідання представник Головного управління юстиції у м. Києві не з'явився, повідомлений належни чином, причини не явки суду не відомі.

Під час розгляду справи представник позивача по зустрічному позову подав заяву про застосування позовної давності (т. ІІ а.с. 41 - 43).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що позивачі по первісному позову звернулися до суду з пропуском строку, проте як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 з 10.11.2007 р. по 28.05.2010 р. перебував у Київському слідчому ізоляторі після чого в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 23.05.2012 р. по 22.07.2014 р. та суд вважає за необхідним визнати поважними причини пропущення позовної давності та розглянути позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 по суті.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини.

Судом встановлено, що 24 вересня 1999 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав 1/5 частину, а ОСОБА_3 4/5 частини нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_3 (т. І а.с. 11-12).

Позивач ОСОБА_3 був затриманий правоохоронними органами та починаючи з 10 листопада 2007 року по 28 травня 2010 року перебував під вартою в Київському слідчому ізоляторі № 13, що підтверджується довідкою про звільнення Серія КИВ № 03912 (т. І а.с. 13).

За час утримання у Київському СІЗО 31.07.2009 р. було оформлено довіреність від позивача ОСОБА_3 для представлення інтересів на ОСОБА_11 з дозволу судді Дарницького районного суду м. Києва Сизової Л.А. Дозволи на побачення надавалися лише ОСОБА_3 Будь-яких інших довіреностей позивач ОСОБА_3 не видавав, що підтверджується довідкою Київського слідчого ізолятора № 23665 від 12.08.2009 р. (т. І а.с. 14).

З позову вбачається та під час розгляду справи позивач ОСОБА_3 пояснив, що під час перебування під вартою невідомими особами шляхом вчинення шахрайських дій був здійснений продаж належної йому на праві власності 4/5 частини зазначеної квартири.

05 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. була посвідчена довіреність від імені позивача ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 (т. І а.с. 94).

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_4 18 грудня 2008 року був отриманий дублікат договору купівлі-продажу від 24 вересня 1999 року. Вказаний дублікат був виданий державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. за реєстровим № 1-3935 (т. І а.с. 175, 176).

Маючи на руках необхідні для продажу частини квартири документи, невідома особа звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. за посвідченням довіреності, якою від імені позивач ОСОБА_3 був уповноважений ОСОБА_4 на продаж належній позивачу частини квартири.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництво - це є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

14 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. булла посвідчена довіреність від імені ОСОБА_3 на ОСОБА_4 за реєстровим номером № 113 (т. І а.с. 139).

В подальшому на підставі вказаної довіреності ОСОБА_4 15 січня 2009 року був укладений договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_4. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 31, покупцем виступає ОСОБА_5 (т. І а.с. 128- 129).

За ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_3 посилався на те, що станом на 05 грудня 2008 року та 15 січня 2009 року перебував у Київському СІЗО, він не міг бути у жодного з нотаріусів та не підписував довіреностей на ім'я ОСОБА_4 від 05 грудня 2008 року та довіреність від 14 січня 2009 року, вказані довіреності є незаконними, оскільки видані від імені позивача невідомою особою. Таким чином, відповідач ОСОБА_4 на підставі незаконної довіреності продав частину квартири ОСОБА_5, належну позивачу всупереч волевиявленню останнього, а отже, належна позивачу 4/5 частина квартира вибула з його власності внаслідок злочинних дій інших осіб.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Проте, під час розгляду справи позивачем по первісному позову не заявлено клопотання про забезпечення доказів, одним із способів яких є призначення експертизи, відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України.

Заява про призначення експертизи подана представником позивача ОСОБА_13 24 травня 2017 року, тобто після розгляду справи по суті, в стадії судових дебатах, що є порушенням вимог ст.ст. 72, 131, 157 ЦПК України, з клопотанням про поновлення строку на подачу заяви до суду він не звертався та у розгляді заяви про призначення експертизи було відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які брали участь у справі, їх права та обов'язкі, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, що підтверджується журналами судових засідань та матеріалами цивільної справи.

Проте, під час розгляду справи позивач ОСОБА_3 на надав суду доказів на підтвердження позовних вимог в розумінні вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України та таких доказів не було здобуто під час розгляду справи, відповідно до вимог ЦПК України.

Як вбачається зі змісту первісного позову, позивач ОСОБА_2 та в судовому засіданні його представник ОСОБА_9 пояснила, що оскільки злочинці мали намір заволодіти всією квартирою, а не тільки її частиною, а 1/5 вказаної квартири належала позивачу ОСОБА_2, невідомі особи, застосовуючи різні засоби впливу, зокрема, споюючи та погрожуючи ОСОБА_2, та доводячи його таким чином до нерозуміння щодо діянь та наслідків таких вчинків, примушували його підписувати якісь документи, використовуючи його безпорадний стан. Внаслідок таких дій, ОСОБА_2, підписував якісь документ, не усвідомлюючи та не пам'ятаючи де, що саме та навіщо він підписував, перебуваючи в неадекватному стані. Грошей ОСОБА_2 не отримував. Протягом довгого часу ОСОБА_2 був змушений переховуватися, побоюючись за своє життя та здоров'я.

09 січня 2009 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_2 на ОСОБА_4 В подальшому на підставі вказаної довіреності ОСОБА_4 15.01.2009 р. був укладений договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири. Покупцем за даним договором є ОСОБА_5, який також є покупцем 4/5 частини даної квартири. Оскільки в обох випадках відчуження частин квартири договори купівлі-продажу від імені продавців підписувалися однією ж і тією особою, а саме ОСОБА_4 на підставі незаконних довіреностей, позивачі вважають, що незаконні дії по заволодінню майном належного позивачам планувалися, розроблялися та реалізовувалися однією злочинною групою осіб через ОСОБА_4 З цього приводу було подано заяву до правоохоронних органів та порушено кримінальну справу № 52-2595 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї сторони.

Так, під час розгляду справи ні позивачем ОСОБА_2 ні його представником не було надано суду належних та допустимих доказів в розумінні вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України в обґрунтування свої позовних вимог.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_5, слід зазначити, що відповідно до п. 4 ст. 13 та ст. 68 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і кожен громадянин зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Так, 15 січня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 31 (т. І а.с. 128 - 1289).

Також, 15 січня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири АДРЕСА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 34 (т. І а.с. 130 - 132).

У відповідності до ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України судовому захисту підлягає право особи, яке порушене, оспорюване чи не визнане, а не реалізоване (нездійснене) право судовому захисту не підлягає, оскільки це не передбачено чинним законодавством.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Право власності на нерухоме майно набувається з моменту здійснення державної реєстрації такого майна.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по зустрічному позову є власником 4/5 та 1/5 часток квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами статей 58, 59 ЦПК України передбачено належність та допустимість доказів, тобто тих, які містять інформацію щодо предмета доказування одержані у встановленому законом порядку.

Під час розгляду справи позивачем ОСОБА_5 не доведено факту оспорювання або невизнання відповідачами прав власності позивачів на предмет спору, а також факту втрати позивачами документа на право власності. Вимоги первісного позову щодо оспорювання правочинів, а не визнання права власності або його оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтуванні позову позивачі по первісному позову посилаються на неправомірні дії відповідачів, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують таке твердження позивачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, з'ясувавши всі обставині справи, вислухавши учасників які приймають участь у справі, дослідивши письмові докази вважає за необхідним відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені первісної позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Лідія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяна Борисівна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними - відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Даниленко В.В.