Єдиний унікальний номер 725/4846/15-ц
Номер провадження 2/725/1054/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарях Томко І.Д., Верешко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці об'єднану в одне провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою та за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позову зазначало, що 04 серпня 2006 року між відповідачем ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитні договори № ML-0AJ/286/2006, за умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 89757,37 доларів США та № ML-0AJ/288/2006, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 84 000 доларів США. При цьому, згідно п.1.1 вказаних кредитних договорів банк виконав свої зобовязання на надав позичальнику кредит у розмірі, згідно умов договору, а позичальник в свою чергу зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобовязання, встановлені у кредитних договорах.

Крім того, в подальшому між сторонами укладено додаткові договори до вищевказаних кредитних договорів й відповідно укладаючи ці угоди сторони погодили, що відповідно до умов п. 2.1.3.1 додаткового договору № 1 від 1 лютого 2012 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № ML-0AJ/286/2006 та п. 2.1.3.1 додаткового договору № 1 від 1 лютого 2012 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № ML-0AJ/288/2006, у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань понад 92 календарні дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та /чи будь-яких інших умов договорів ( правочинів) , укладених між банком та позичальником, та /чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, та/або у випадку предявлення будь-яких позовів відносно іпотеки та /або у випадку предявлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму ( ціну), що складає більше ніж 10 % від розміру кредиту, сторони домовились що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору у звязку із чим позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі та в строки відповідно до п.п. 2.1.3.2 цього додаткового договору.

Також умовами п.1.1 додаткових договорів № 1 до кредитних договорів визначено, що треті особи - це поручитель та/або майновий поручитель, а також громадянка України ОСОБА_2 та фізична особа - підприємець ОСОБА_1

Станом на 16 серпня 2013 року невиконання відповідачем ОСОБА_2 боргових зобов'язань за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року перевищило 92 календарних днів й відповідно відбулося істотне порушення як умов кредитного договору № ML-0AJ/287/2006, так і кредитних договорів № ML-0AJ/286/2006, ML-0AJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року, а тому керуючись п. 2.1.3.2. Додаткового договору № 1 від 01 лютого 2012 року до Кредитного договору № ML-0AJ/286/2006 від 04 серпня 2006 року, та п. 2.1.3.2 Додаткового договору №1 від 01 лютого 2012 року до кредитного договору ML-0AJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року банк вимагав від відповідачів провести дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитними договорами: № ML-0AJ/286/2006, ML-0AJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року, надіславши на адресу ОСОБА_1 21 серпня 2013 року відповідну вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитними договорами № ML-0AJ/286/2006, ML-0AJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року, яка відповідачем була залишена без виконання.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 взятих на себе за кредитними договорами та додатковими угодами до них зобовязання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 4 серпня 2015 року за кредитним договором № ML-0AJ/286/2006 становить 1 67 760,89 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 60 237,80 доларів США, що еквівалентно на дату подання позову 1290 637,03 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 7 523,09 доларів США, що еквівалентно 161 187, 46 грн., а за кредитним договором ML-0AJ/288/2006 становить 2 33988,58 доларів США та складається із : заборгованості по тілу кредиту станом на 5 серпня 2015 року в розмірі 29 255,64 долари США, що еквівалентно 626 822,56 грн. та заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 732,94 долари США, що еквівалентно 101 406, 55 грн., а всього заборгованість за двома договорами становить 2 180 053,60 грн.

Крім того, 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-0AJ/287/2006, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 89757,37 доларів США, а 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-0AJ/177/2007, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 50 000 доларів США.

В подальшому, між банком та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 від 01 лютого 2012 року до кредитного договору № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року, за умовами п. 2.1.3.1 якого сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 92 календарних дня позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору, в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки відповідно до п.п. 2.1.3.2.

Станом на 16 серпня 2013 року невиконання відповідачем ОСОБА_2 боргових зобов'язань за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року перевищило 92 календарних днів, а отже відбулось істотне порушення умов кредитних договорів № ML-0AJ/287/2006 та № ML-0AJ/177/2007, у зв'язку з чим та керуючись умовами п. 2.1.3.2 додаткового договору №1 від 01 лютого 2012 року до кредитного договору № ML-0AJ/287/2006 та п. 2.1.3.2 додаткового договору №1 від 01 лютого 2012 року до кредитного договору № ML-0AJ/177/2007 банк вимагав від відповідача ОСОБА_2 провести дострокове виконання боргових зобов'язань за даними кредитними договорами, що не було виконано відповідачем ОСОБА_2

Оскільки відповідач ОСОБА_2 взятих на себе за кредитними договорами та додатковими угодами до них зобовязання належним чином не виконала, це призвело до утворення заборгованості, яка станом на 4 серпня 2015 року за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 становить 3 69 548,95 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 61 193,58 доларів США, що еквівалентно на дату подання позову 1 311 115,28 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 8 355,37 доларів США, що еквівалентно 179 019,56 грн., а за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 становить 429 301,96 доларів США та складається із : заборгованості по тілу кредиту станом на 4 серпня 2015 року в розмірі 25 031,54 долари США, що еквівалентно 536 318,26 грн. та заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 270,42 долари США, що еквівалентно 91 496,73 грн., а всього заборгованість за двома договорами становить 2 117 949,92 грн.

Також в обґрунтування заявлених вимог до відповідачів, банк вказував, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір поруки № SR-0AJ/423/2006, а в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007, 21 вересня 2007 року укладено Договір поруки № SR-0AJ/177/2007, за умовами яких поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед кредитором за повне, своєчасне та належне виконання зобовязань за кредитними договорами, у повному обсязі зобовязання.

Крім того, відповідно до п. 3.2 договорів поруки, у редакції викладеній згідно додаткових угод № 1, поручитель взяв на себе зобовязання , у випадку невиконання боржником боргових зобовязань за кредитними договорами , здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 1 банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

При цьому, банком було надіслано відповідачам відповідні вимоги № 04/314 від 21 серпня 2013 року та № 04/378 від 01 листопада 2013 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, однак вони були залишені без відповідного виконання.

Посилаючись на вказане, а також ураховуючи умови укладених між сторонами договорів кредиту, банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 2 117 949 гривень 92 копійки, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитними договорами № ML-0AJ/286/2006 № ML-0AJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року в розмірі 2180053 гривень 60 копійок та понесені банком судові витрати.

Крім того, у серпні 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого вказувало на те, що 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-0AJ/177/2007, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки PML-ОАJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 За умовами даного договору відповідачем ОСОБА_2 передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0587 га, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, 93, кадастровий № :01:001:0031.

При цьому, відповідно до вимог п. 1.1 кредитного договору банк виконав свої зобов'язання за договором та надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму та на умовах визначених кредитним договором. Разом з тим, відповідач ОСОБА_4 у порушення п. 1.5.1 кредитного договору, яким встановлено, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та у строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, починаючи з 22 червня 2014 року не здійснює сплату належних платежів по погашенню тіла кредиту та сплати відсотків, що призвело до того, що станом на 04 серпня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 становить 645193 гривень 99 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту 25031,54 доларів США, що еквівалентно 551164 гривень 47 копійок та заборгованість по сплаті відсотків - 4270,42 доларів США, що еквівалентно 94029 гривень 52 копійок

Посилаючись на вказане, а також ураховуючи умови укладених між сторонами договорів кредиту та іпотеки, банк, також просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року в розмірі 637540 гривень 32 копійки звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,0587 га, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, 93, кадастровий № :01:001:0031 та спосіб реалізації предмета іпотеки визначити шляхом проведення прилюдних торгів, з встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі експертного висновку, та стягнути судові витрати.

Не погоджуючись із поданим банком позовом, зокрема в частині обовязку нести солідарну відповідальність за кредитними зобовязаннями ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк про визнання поруки припиненю.

В обґрунтування даного позову зазначав, що 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк України» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-0АJ/287/2006, за яким позичальнику надано кредит в розмірі 89757,57 доларів США та в якості забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання, 04 серпня 2006 року між ним та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладено договір поруки № SR-0AJ/423/2006. Крім того, 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-0АJ/177/2007, за яким позичальнику надано кредит в розмірі 50 000 доларів США та в якості забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання, 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ним укладено договір поруки № SR-0AJ/177/2007. Відповідно до вказаних договорів поруки він в свою чергу зобов'язувався відповідати перед кредитором за повне, своєчасне та належне виконання зобов'язання за кредитними договорами, в повному обсязі. Однак вважає, що порука є припиненою, оскільки банком у шестимісячний строк, як це зазначено у ч. 4 ст. 559 ЦК України, у будь-якій формі до нього як поручителя не було предявлено. Посилаючись на вказане ОСОБА_1 просив визнати поруку за договорами № SR-0AJ/423/2006 від 04 серпня 2006 року та № SR-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, укладених між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 припиненою, починаючи з лютого 2014 року.

У судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не зявилися. Представники відповідачів позовні вимоги банку визнали частково. При цьому, представник ОСОБА_1 підтримав зустрічний позов та просив про його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, між сторонами укладено ряд кредитних договорів, в забезпечення виконання яких були укладені договори поруки та іпотеки.

Так, відповідно до ч. 1, 2 п. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зокрема, як установлено судом, 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-0AJ/286/2006, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 89757,37 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 04 серпня 2021 року та сплатою 11% річних (а.с. 8 -13, т. 1).

Відповідно до п. 4 даного договору сторони погодили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ануїтетних платежів відповідно до частини № 2 цього договору (а.с. 8 -13,т.1).

Крім того, у п. 1.5.1 частини № 2 кредитного договору № ML-0AJ/286/2006 від 04 серпня 2006 року визначено, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до умов п. 1.9.1 частини № 2 кредитного договору № ML-0AJ/286/2006 сторони погодили, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7 та ст. 3 цього Договору та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі «Вимога»). При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (а.с. 11 т. 1).

У пункті п. 1.9.3 частини № 2 кредитного договору № ML-0AJ/286/2006 вказано, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 38 календарних днів, банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, шляхом відправлення на поштову адресу позичальника відповідного листа. Цей договір вважається розірваним з моменту відправлення на поштову адресу позичальника відповідного листа (а.с. 11 т. 1).

Відповідно до умов п. 4.1.1 частини № 2 Кредитного договору № ML-0AJ/286/2006 сторони дійшли згоди, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору (а.с. 13 т. 1).

В подальшому, а саме 1 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № ML-0AJ/286/2006 (а.с. 14-15, т. 1), за умовам п. 2.1.1 додаткового договору №1 до кредитного договору № ML-0AJ/286/2006, що сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, визначивши, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником платежів у розмірі, строки, за періодичністю, що визначені у графіку платежів, та шляхом внесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок (а.с. 14 т. 1).

Крім того, умовами п. 2.1.3.1 додаткового договору №1 від 01 лютого 2012 року сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів (надалі «Строк порушення зобов'язань»), та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно предмету іпотеки на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від ринкової вартості предмета іпотеки, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру (суми), що складає більш ніж 10% від розміру (суми) кредиту, та/або у випадку пред'явлення позичальником та/або третіми особами, будь-яких позовів до банку на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру (суми) кредиту, сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору, в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки відповідно до п.п. 2.1.3.2 цього Додаткового договору (а.с. 14 т. 1).

Також умовами п. 2.1.3.2 додаткового договору №1 від 01 лютого 2012 року передбачено, що незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх борових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі «Вимога»). При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги (надалі «Дата отримання вимоги») та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с.14 15, т. 1).

Крім того, судом також встановлено, що 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СNL-OAJ/288/2006, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 84 000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 04 серпня 2016 року та сплатою 14% річних (а.с. 16 25, т. 1).

При цьому, умовами даного договору визначено, зокрема п. 4 договору, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ануїтетних платежів відповідно до частини № 2 цього договору (а.с. 16 т.1).

Відповідно до п. 1.4.1.1.1 частини №2 кредитного договору № СNL-OAJ/288/2006 сторони погодили, що у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів (а.с. 19, т. 1).

Згідно п. 1.4.1.2 частини №2 кредитного договору № СNL-OAJ/288/2006, проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до п.1.5 цього Договору (а.с. 20 т. 1).

Також умовами даного договору визначено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та в строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором ( п. 1.5.1 частини №2 кредитного договору № СNL-OAJ/288/2006) а.с. 20, т. 1)).

Відповідно до п. 1.5.1.2 частини №2 кредитного договору № СNL-OAJ/288/2006 у випадку повернення кредиту та сплати процентів ануїтетними платежами строк та розмір повернення кредиту та сплати процентів визначається цим договором та графіком повернення кредиту та сплати процентів (а.с. 20 т. 1).

Крім того, відповідно до п. 4.1.1 частини №2 кредитного договору № СNL-OAJ/288/2006 сторони дійшли згоди, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум (а.с. 24 т. 1).

В подальшому, а саме 1 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № ML-0AJ/288/2006 (а.с. 26-29, т. 1), за умовами якого сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначні у графіку платежів, та шляхом внесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок (п. 2.1.1 додаткової угоди).

Крім того, у п. 2.1.1.3 додаткового договору №1 до кредитного договору № ML-0AJ/288/2006 сторони погодили, що зазначений в графіку платежів розмір процентів та/чи розмір платежів (при сплаті позичальником ануїтетних платежів), та/чи кількість платежів може/уть змінюватись у випадку/ах дострокового погашення боргових зобов'язань, зміни розміру процентної ставки, а також в інших випадках передбачених кредитним договором та цим додатковим договором, без укладання графіку платежів в новій редакції. В такому разі позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку платежі, що розраховуються банком виходячи із діючого розміру процентної ставки, залишку непогашеної частини кредиту та інших платежів, якщо такі матимуть місце за кредитним договором та цим додатковим договором (а.с. 26 -29, т.1).

Відповідно до п. 2.1.3.2 додаткового договору №1 до кредитного договору № ML-0AJ/288/2006 визначено, що незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або майновим поручителем своїх борових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі «Вимога»). При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги (надалі «Дата отримання вимоги») та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с. 26-27 т. 1).

Крім того, 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL-0AJ/287/2006, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 89757,37 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 04 серпня 2021 року та сплатою 11% річних (а.с. 30-36, т. 1).

Зокрема, у п.4 даного договору сторони визначили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ануїтетних платежів відповідно до частини № 2 цього договору, у згідно п. 1.4.1.1.1 договору, у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки з розрахунку річної бази нарахування процентів (а.с. 32 т. 1).

Також умовами даного договору визначено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору (п.4.1.1 частини № 2 кредитного договору № МL-0AJ/287/2006).

В подальшому, а саме 1 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № ML-0AJ/287/2006, за умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначні у графіку платежів, та шляхом внесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок (а.с. 37 -40, т. 1).

Також у п. 2.1.1.3 додаткового договору №1 до кредитного договору № ML-0AJ/287/2006 сторони визначили, що зазначений в графіку платежів розмір процентів та/чи розмір платежів (при сплаті позичальником ануїтетних платежів), та/чи кількість платежів може/уть змінюватись у випадку/ах дострокового погашення боргових зобов'язань, зміни розміру процентної ставки, а також в інших випадках передбачених кредитним договором та цим додатковим договором, без укладання графіку платежів в новій редакції. В такому разі позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку платежі, що розраховуються банком виходячи із діючого розміру процентної ставки, залишку непогашеної частини кредиту та інших платежів, якщо такі матимуть місце за кредитним договором та цим додатковим договором (а.с. 37 т.1).

Відповідно до п. 2.1.3.2 додаткового договору №1 до кредитного договору № ML-0AJ/287/2006 сторони дійшли згоди, що незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі «Вимога»). При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги (надалі «Дата отримання вимоги») та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с. 37-38 т. 1).

Також судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL-ОAJ/177/2007, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 50 000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 21 вересня 2018 року та сплатою 5,99% річних (а.с. 41- 50, т. 1).

Зокрема, у п. 4 даного договору визначено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ануїтетних платежів (а.с. 41 т.1).

Відповідно до п. 1.4.1.1.1 частини № 2 кредитного договору № МL-ОAJ/177/2007, у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки з розрахунку річної бази нарахування процентів (а.с. 44, т. 1).

Крім того, у п. 1.5.1 частини № 2 кредитного договору № МL-ОAJ/177/2007 сторони погодили, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором, а згідно з п. 1.5.1.1 договору, нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк передбачений в графіку платежів. Якщо до сплати процентів з моменту надання кредиту залишається не більш трьох банківських днів, перше нарахування та сплата процентів здійснюється у наступному місяці (а.с. 45 т. 1).

Крім того, як встановлено судом, в подальшому, а саме 1 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року (а.с. 51-15, т. 1), за умовами якого сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначні у графіку платежів, та шляхом внесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок (п. 2.1.1 додаткової угоди).

Відповідно до п.. 2.1.1.3 додаткового договору №1 до Кредитного договору № ML-0AJ/177/2007 сторони дійшли згоди, що зазначений в графіку платежів розмір процентів та/чи розмір платежів (при сплаті позичальником ануїтетних платежів), та/чи кількість платежів може/уть змінюватись у випадку/ах дострокового погашення боргових зобов'язань, зміни розміру процентної ставки, а також в інших випадках передбачених кредитним договором та цим додатковим договором, без укладання графіку платежів в новій редакції. В такому разі позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку платежі, що розраховуються банком виходячи із діючого розміру процентної ставки, залишку непогашеної частини кредиту та інших платежів, якщо такі матимуть місце за кредитним договором та цим додатковим договором, а згідно з п. 2.1.3.1 додаткового договору №1, у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 92 календарних дні чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладання кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів (надалі «Строк порушення зобов'язань»), та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно предмету іпотеки на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від ринкової вартості предмета іпотеки, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру суми кредиту, та/або у випадку пред'явлення позичальником та/або третіми особами, будь-яких позовів до банку на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру суми кредиту, сторони домовились, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки відповідно до п.п. 2.1.3.2 цього додаткового договору.

Також у п. 2.1.3.2 додаткового договору №1 до Кредитного договору № ML-0AJ/177/2007 визначено, що незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі «Вимога»). При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги (надалі «Дата отримання вимоги») та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

Крім того, як встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 за вищевказаними кредитними договорами, між банком та фізичною особою ОСОБА_1, укладено договір поруки № SR-0AJ/423/2006 від 04 серпня 2006 року, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань (а.с 55-57 т. 1).

Зокрема, у п. 1.2 договору поруки № SR-0AJ/423/2006 визначено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно, а відповідно до п. 3.4 договору поруки № SR-0AJ/423/2006, обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов'язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов'язань боржником. (а.с. 56 т. 1).

При цьому, згідно умов п. 4.2 договору поруки № SR-0AJ/423/2006, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Крім того, відповідно до укладеного 01 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 додаткового договору № 1 до договору поруки № SR-0AJ/423/2006 від 04 серпня 2006 року, поручитель ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 1 банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора, якщо інше не передбачено цим договором. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково. За вимогою кредитора погашення боргових зобов'язань може бути здійснено на рахунок боржника (п. 3.2 додаткового договору № 1 (а.с. 58-59 т. 1)).

Також з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 іншого кредитного зобов'язання, а саме за кредитним договором № SR-ОAJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, між банком та ОСОБА_1, укладено договір поруки № SR-ОAJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 її боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань (а.с 60- 62, т. 1), а відповідно до п. 1.2 договору поруки № SR-ОAJ/177/2007 визначено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Крім того, у п. 2.1 договору поруки № SR-ОAJ/177/2007 встановлено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту, наданого боржнику, сплата процентів за користування кредитом, сплата пені за прострочення повернення кредиту та/чи процентів, а також сплата штрафу за нецільове використання кредиту.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки № SR-ОAJ/177/2007, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині, а згідно п. 3.2 договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково.

Також умовами договору поруки визначено, зокрема у п. 3.4 договору поруки, що обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою вказаною в цьому договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов'язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов'язань боржником (а.с. 61 т. 1).

Відповідно до п. 4.1 договору поруки № SR-ОAJ/177/2007, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, а згідно п. 4.2 договору, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Крім того, 01 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 також укладено додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-0AJ/177/2007, за умовами п.3.2 якого поручитель ОСОБА_1 прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 1 банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора, якщо інше не передбачено цим договором. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково. За вимогою кредитора погашення боргових зобов'язань може бути здійснено на рахунок боржника (а.с. 63-64, т. 1).

Разом з тим, як встановлено судом та незважаючи на те, що банк належним чином виконав усі умови вищевказаних кредитних договорів й відповідно надав позичальникам обумовлені у кредитних договорах кошти, відповідачі у порушення умов договорів належним чином своїх зобовязань не виконували, що призвело до виникнення заборгованості за кредитними договорами й відповідно банк на підставі умов вищевказаних договорів та положень ст. 1054 ЦК України скористався своїм правом на дострокове стягнення усієї суми боргу за кредитами.

Зокрема, як убачається з наданого банком детального розрахунку за кредитними договорами, а також виписок по рахункам (а.с. 146- 152, 153- 165, 166-169, 170-174, 175-214, т. 1), остання сплата ОСОБА_2 відсотків за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 та за кредитним договором № ML-ОAJ/287/2006 - була здійснена 5 червня 2014 року (а.с.130,133-134, т. 1), а ОСОБА_1 відповідно за двома договорами - 12 вересня 2014 року та 29 липня 2014 року (а.с. 135,144-145, т1). При цьому, відповідачами доказів на спростування вказаного згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано.

Так, статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України)).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Крім того, відповідно до вимог частини 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, згідно розяснень п.п. 29, 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частками (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Так, з метою усунення порушень вищевказаних кредитних договорів та стягнення суми боргу, 21 серпня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до відповідача ОСОБА_1 з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитними договорами № ML-0AJ/286/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/288/2006 від 2006 року, в якій зазначив, що вимагає від Позичальника повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитами відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань (вимога за вих. №04/313 від 21 серпня 2013 року). Таким чином, цією вимогою ПАТ «ОТП Банк» вимагав від відповідача ОСОБА_1 погасити всю заборгованість за Кредитними договорами протягом 60 банківських днів з дня отримання даної вимоги, яка станом на 19 серпня 2013 року становила за договором № ML-0AJ/286/2006 від 04 серпня 2006 року 67904,44 доларів США та 607,63 гривень пені, а за договором № ML-0AJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року 42374,63 доларів США та 760,85 гривень пені (а.с. 69-70 т. 1).

При цьому, як убачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, дана вимога була отримана ОСОБА_1 13 вересня 2003 року (а.с. 72 т. 1), однак на день звернення банку з позовом відповідачем не виконана.

Крім того, 21 серпня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся також і з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитними договорами № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року й до ОСОБА_2, в якій зазначив, що банк вимагав від неї дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитами відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань (вимога за вих. №04/314 від 21 серпня 2013 року) й відповідно цією вимогою ПАТ «ОТП Банк» вимагав від відповідача ОСОБА_2 погасити всю заборгованість за Кредитними договорами протягом 60 календарних днів з дня отримання даної вимоги, яка станом на 19 серпня 2013 року становила: за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року 69994,43 доларів США та пені 642 гривень 72 копійки, а за договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року 30949,46 доларів США та 349,61 гривень пені (а.с. 73-74 т. 1). Дані про отримання вказаної досудової вимоги ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.

Також Банком 1 листопада 2013 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була направлена повторно вимога про погашення заборгованості за кредитними договорами, укладеними між нею та банком, виконання яких було забезпечено порукою та згідно якої позивач вимагав від поручителя ОСОБА_1 повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитами відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань (вимога за вих. №04/378 від 01 листопада 2013 року). Таким чином, цією вимогою ПАТ «ОТП Банк» вимагав від ОСОБА_1 погасити всю заборгованість за кредитними договорами протягом 1 банківського дня з дня отримання даної вимоги, яка станом на 31 жовтня 2013 року становила за кредитними договорами: № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року 69994,43 доларів США та пеня 642 гривень 72 копійки, а за договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року 31742,10 доларів США та 408 гривень 68 копійок пені (а.с. 76-77 т. 1).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення убачається, що дана вимога була отримана відповідачем ОСОБА_1 26 листопада 2013 року (а.с. 79 т. 1).

При цьому, як встановлено судом та не заперечується відповідачами, жодна із вищевказаних вимог позичальниками не була виконана та суми боргу за кредитними договорами не були сплачені, що змусило банк в подальшому звернутися до суду за захистом своїх прав.

Зокрема, на підтвердження порушення відповідачами умови договорів по виконанню взятих на себе зобовязань та сум заборгованостей за кредитними договорами банком надані відповідні розрахунки.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № ML-ОAJ/286/2006, станом на 04 серпня 2015 року, за ОСОБА_1 рахується сума невиконаних грошових зобовязань в розмірі 677760, 89 доларів США, що еквівалентно 1618445 гривень 55 копійок та складається із: заборгованості по кредиту 60 237, 80 доларів США та заборгованості по відсоткам, за період з 21 червня 2014 року по 03 серпня 2015 року в розмірі 7 523,09 доларів США (а.с. 67, т. 1).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № СNL-OAJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року, станом на 05 серпня 2015 року за ОСОБА_1 рахується сума боргу в розмірі 33988,58 доларів США, що еквівалентно 811805 гривень 54 копійки та складається з: заборгованості по кредиту 29255,64 доларів США та заборгованості по відсоткам, за період з 16 червня 2014 року по 04 серпня 2015 року в розмірі 4732,94 доларів США (а.с. 68, т. 1).

Крім того, за ОСОБА_2 згідно наданого банком розрахунку по кредитному договору № ML-ОAJ/287/2006, станом на 04 серпня 2015 року, рахується борг на загальну суму 69548,95 доларів США та складається із: заборгованості по кредиту - 61193,58 доларів та заборгованості по відсотках, за період з 14 травня 2014 року по 03 серпня 2015 року, в розмірі 8355,37 доларів США (а.с. 65, т.1), а за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007, станом на 13 листопада 2015 року - 29301,96 доларів США, яка складається з: заборгованості по кредиту 25031,54 доларів США та заборгованості по відсотках, за період з 22 травня 2014 року по 03 серпня 2015 року в розмірі 4270,42 доларів США (а.с. 66, т. 1).

Таким чином, судом достовірно встановлено, а також підтверджено наданими позивачем на підтвердження своїх вимог доказами й відповідно не спростовано відповідачем ОСОБА_2 факт неналежного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором № ML-OAJ/287/286 від 04 серпня 2006 року, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 04 серпня 2015 року становить 69548,95 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 61193,58 доларів США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 8355,37 доларів США, (а.с. 65 т. 1), а також підтверджено й факт невиконання зобов'язань за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, що також призвело до утворення заборгованості, яка станом на 04 серпня 2015 року становить 29301,96 доларів США та складається із: заборгованості за кредитом 25031,54 доларів США та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 4270,42 доларів США (а.с. 66 т. 1).

Крім того, доведено й факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором № ML-OAJ/286/2006 від 04 серпня 2006 року, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 04 серпня 2015 року становить 67760,89 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом 60237,80 доларів США і заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 7523,09 доларів США (а.с. 67 т. 1), а також й за кредитним договором № CNL-OAJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року, й відповідно заборгованість станом на 05 серпня 2015 року становить 33988,58 доларів США та яка складається із: заборгованості за кредитом 29255,64 доларів США та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 4732,94 доларів США (а.с. 68 т. 1).

За таких обставин, суд враховуючи те, що відповідачі не виконали взятих на себе зобов'язань кожен окремо за укладеними між ними та банком кредитними договорами й відповідно не надали суду належних та допустимих доказів на спростування вказаного, зокрема щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами № ML-0AJ/286/2006 № ML-0AJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року на загальну суму 2180053 гривень 60 копійок є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також в повному обсязі, ураховуючи підтвердження суми боргу за кредитними договорами, укладеними між банком та ОСОБА_2, позовні вимоги банку в частині стягнення цієї суми боргу підлягають задоволенню в повному обсязі й відповідно з ОСОБА_2 на користь Банку підлягає стягненню за кредитними договорами № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року заборгованість на загальну суму 2117949 гривень 92 копійки.

Разом з тим, суд дослідивши подані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитними договорами № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року на загальну суму 2117949 гривень 92 копійки, з огляду на наступне.

Як вже було встановлено судом, виконання зобовязання ОСОБА_2 за кредитними договорами № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року забезпечено порукою на підставі укладених між Банком та ОСОБА_1 договорів поруки.

Так, за положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до вимог статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

При цьому, частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1, будучи поручителем ОСОБА_2 за вищевказаними кредитними договорами, не погоджуючись із заявленим позовом й відповідно наявністю у нього солфідарного обов'язку відповідати за зобов'язаннями боржника ОСОБА_2, вказуючи на те, що банк не визнає поруку припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, просив визнати надану ним поруку за договорами поруки за № SR-0AJ/423/2006 від 04 серпня 2006 року та № SR-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року припиненою з лютого 2014 року.

Так, у статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Зокрема, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Крім того, відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові № 6-2662 цс 15 від 20 квітня 2016 року, а також в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року (справи № 6-28цс14), які є обовязковими до застосування.

Крім того, як убачається з роз'яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Також слід зазначити, що відповідно до правового висновку сформованого Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-190цс14, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту укладених між сторонами договорів поруки, а саме п. 4.1 договору,сторони погодили, що ці договори набирають чинності з дати їх підписання сторонами і діють до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, а згідно п. 4.2 договору, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Таким чином, зі змісту договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов'язань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому, це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

За таких обставин, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

При цьому, як було встановлено судом та убачається з матеріалів справи, що банк на підставі умов кредитного договору щодо права на дострокове отримання виконання зобовязань та на підставі ст. 1050 ЦК України 1 листопада 2013 року звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою про погашення заборгованості за кредитними договорами, укладеними між ОСОБА_2 та банком, виконання яких було забезпечено порукою та вимагав, зокрема від поручителя ОСОБА_1 повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитами відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань (вимога за вих. №04/378 від 01 листопада 2013 року). Цією вимогою ПАТ «ОТП Банк» вимагав від ОСОБА_1 погасити всю заборгованість за кредитними договорами протягом 1 банківського дня з дня отримання даної вимоги, яка станом на 31 жовтня 2013 року становила за кредитними договорами: № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року 69994,43 доларів США та пеня 642 гривень 72 копійки, а за договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року 31742,10 доларів США та 408 гривень 68 копійок пені (а.с. 76-77 т. 1).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення убачається, що дана вимога була отримана відповідачем ОСОБА_1 26 листопада 2013 року (а.с. 79 т. 1).

Крім того, з матеріалів справи також убачається, що 21 серпня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся із досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитними договорами № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року до ОСОБА_2, в якій зазначив, що банк вимагає від неї дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитами відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань (вимога за вих. №04/314 від 21 серпня 2013 року). Цією вимогою ПАТ «ОТП Банк» встановив строк виконання зобовязання ОСОБА_2 протягом 60 календарних днів з дня отримання даної вимоги(а.с. 73-74 т. 1), однак дані про отримання вказаної досудової вимоги ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, банк з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитними договорами № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, укладеними між банком та ОСОБА_2 та які були забезпечені порукою, в солідарному порядку звернувся 27 серпня 2015 року, що підтверджено штампом на конверті, та позов до суду надійшов 31 серпня 2015 року, а тому порука ОСОБА_1 за договорами поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненою, оскільки вимогу до поручителя ОСОБА_1 про повернення боргових сум кредитор пред'явив більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, який ураховуючи дати направлення та отримання попередніх досудових вимог закінчився у травні 2014 року.

За таких обставин, суд ураховуючи вищевказані вимоги закону, а також встановлені судом факти обставини справи, приходить до висновку що в даному випадку відбулася зміна строку виконання основного зобов'язання за кредитними договорами, укладеними між банком та ОСОБА_2 й відповідно строк предявлення вимоги до поручителя закінчився, а тому пред'явивши позов більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, звернувшись до суду 27 серпня 2015 року з відповідними вимогами до поручителя, банк пропустив встановлені положеннями ст. 559 ЦК України строки й відповідно порука ОСОБА_1 за договорами поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненою та вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року в розмірі 637540 гривень 32 копійки на земельну ділянку площею 0,0587 га, що розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, 93, кадастровий № :01:001:0031 із визначенням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, із встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі експертного висновку, то суд зазначає наступне.

Так, згідно положень ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 7 цього Закону визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, який відповідно до статті 3607 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобовязання.

При цьому, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007, укладеним між ОСОБА_2 та банком, 21 вересня 2007 року між кредитором та відповідачем ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № PML-OAJ/177/2007, за умовами п. 3.1 якого відповідачка передала в іпотеку банку належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 0,0587 га у межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, 93, та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 436435, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ВСР № 169983 від 04 травня 2006 року, реєстр № 3840, Чернівецький міський нотаріальний округ, Чернівецькою міською радою Чернівецької області, 28 вересня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 29-34 т. 2).

Умовами даного договору іпотеки визначено, що він забезпечує вимоги іпотекодержателя, щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього.

Зокрема, іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя: повернення кредиту (п. 2.1.1), сплата процентів за користування кредитом (п. 2.1.2), сплата пені за прострочення повернення кредиту та процентів, а також сплата штрафу за нецільове використання кредиту (п. 2.1.3), відшкодування збитків, витрат та будь-яких інших штрафів, комісій викликаних порушенням кредитного договору (п. 2.1.4), розмір боргових зобов'язань (п. 2.1.5) а.с. 30 т. 2)).

Крім того, у п. 6.1 договору іпотеки сторони погодили, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: всі боргові зобов'язання, не сплачені іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов'язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв'язку із реалізацією його прав за цим договором (а.с. 32 т. 2).

Відповідно до п. 6.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплати іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; б) порушення іпотекодавцем будь-якого із його зобов'язань за ст. 5 цього договору; в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитним договором та цим договором (а.с. 32-33 т. 2).

У п 6.4.2 договору іпотеки визначено, що при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому Договорі) з вказівкою про загальну суму боргових зобов'язань та граничний строк погашення боргових зобов'язань. У випадку непогашення іпотекодавцем боргових зобов'язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов'язань, вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому іпотекодержатель зобов'язаний реалізувати предмет іпотеки протягом одного року, а суму, отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов'язань та інших фактичних вимог. Залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, після погашення боргових зобов'язань, інших фактичних вимог та відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, повертається іпотекодавцю відповідно до чинного законодавства України (а.с. 33 т. 2).

Згідно п. 6.6 договору іпотеки, у разі реалізації предмета іпотеки, будь-які суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються, в першу чергу, для відшкодування всіх витрат згідно чинного законодавства України (включаючи витрати на послуги третіх осіб), яких іпотекодержатель зазнав у зв'язку із захистом і реалізацією своїх прав за цим договором (у тому числі у зв'язку із здійсненням реалізації предмета іпотеки або отриманням виручених від неї сум). Будь-які суми, що залишаються після відшкодування зазначених витрат, використовуються для сплати інших фактичних вимог, будь-які суми, виручені в результаті реалізації, які залишаються невикористаними після повного погашення всіх фактичних вимог, повертаються іпотекодавцю (а.с. 33 т. 2), а відповідно до п. 7.1. договору іпотеки, після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки передається за бажанням іпотекодержателя, іпотекодержателю або іншій особі, зазначеній іпотекодержателем, в управління на період до його реалізації управління предметом іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя (а.с. 33 т. 2).

Як вже вказувалося, відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Разом з тим, згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Відповідно до положень ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 38 Закону передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі)

передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Як вже було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 у порушення умов кредитного договору № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року своїх зобов'язань належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 637540 гривень 32 копійки.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону, а також те, що відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в спосіб обраний позивачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено факт порушення позичальником кредитних зобовязань, і, врахувавши, що позичальник та іпотекодавець є однією й тією ж фізичною особою, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості, застосувавши положення статей 33, 39 Закону України «Про іпотеку», що також відповідає і правовому висновку ВСУ від 3 лютого 2016 року № 6-1080цс15.

Також слід зазначити, що за вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, також слід зазначити, що у правовому висновку ВСУ від 2 листопада 2016 року № 6-1907 цс 16, виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 цього Закону зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, встановленої за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Так, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17006 від 13 лютого 2017 року, призначеної на підставі ухвали суду, ринкова вартість предмета іпотеки, а саме земельної ділянки площею 0,0587 га, яка розташована за адресою: м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, 93 в м. Чернівці, з урахуванням наявних на ній поліпшень станом на 30 березня 2017 року становить 427 923 грн. та саме дана ціна має бути визначена у рішенні суду як початкової ціни продажу предмета іпотеки(а.с. 12- 32, т. 2).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 1, 3, 12, 35, 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 509, 526, 530, 546, 553, 554, 559, 575, 590, 611, 612, 625, 628, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 158, 169, 174, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-0AJ/286/2006, яка станом на 4 серпня 2015 року становить 67 760,89 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 60 237,80 доларів США, що еквівалентно 1 290 637,03 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 7 523,09 доларів США, що еквівалентно 161 187, 46 грн. та за кредитним договором ML-0AJ/288/2006, яка станом на 5 серпня 2015 року становить 33 988,58 доларів США та складається із : заборгованості по тілу кредиту в розмірі 29 255,64 долари США, що еквівалентно 626 822,56 грн. та заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 732,94 долари США, що еквівалентно 101 406, 55 грн., а всього заборгованість за двома кредитними договорами в розмірі 2 180 053,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 в розмірі 69 548,95 доларів США, яка станом на 4 серпня 2015 року складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 61 193,58 доларів США, що еквівалентно 1 311 115,28 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 8 355,37 доларів США, що еквівалентно 179 019,56 грн., та за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 в розмірі 29 301,96 доларів США, що складається із : заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25 031,54 долари США, що еквівалентно 536 318,26 грн. та заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 270,42 долари США, що еквівалентно 91 496,73 грн., а всього заборгованість за двома кредитними договорами в розмірі 2 117 949,92 грн.

В частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, - відмовити.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, яка станом на 04 серпня 2015 року становить 29 301,96 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25 031,54 долари США, що еквівалентно 536 318,26 грн. та заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 270,42 долари США, що еквівалентно 91 496,73 грн., а всього 627 815 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,0587 га у межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Л.Кобилиці, 93, кадастровий номер: № :01:001:0031 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Визначити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43) від свого імені будь-якій особі-покупцю в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», з наданням публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі продажу; отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки технічну документацію тощо.

Встановити початкову ціну предмета іпотеки, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17006 від 13 лютого 2017 року в розмірі 427 923 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати поруку ОСОБА_1 за договорами поруки № SR-0AJ/423/2006 від 04 серпня 2006 року та № SR-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року припиненою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 1827 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 5481 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 гривні 21 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів здня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало