Справа № 359/6923/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/2901/17 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 19 22.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Лівінського С.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик Олексій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна, про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, просив визнати недійсною довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В., зареєстровану в реєстрі за №441; визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, посвідчений 5 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. та зареєстрований в реєстрі за №5107, а також витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0400 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

19 серпня 2014 року приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушик О.В. посвідчив довіреність, зареєстровану в реєстрі за №441, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 продати належну йому земельну ділянку.

5 вересня 2014 року ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_2, уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. та зареєстрований в реєстрі за №5107. За цим договором ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 відчужив у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Разом з тим, довіреність від 19 серпня 2014 року ОСОБА_2 не підписував та, відповідно, не уповноважував ОСОБА_4 продавати належну йому земельну ділянку, яка, таким чином, була відчужена поза волевиявленням позивача.

Враховуючи викладене, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 05 вересня 2014 року між відповідачами, підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння ОСОБА_3

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними довіреність, посвідчену 19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В., зареєстровану в реєстрі за №441, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 5 вересня 2014 року між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстрований за №5107.

У задоволенні позову в частині вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про витребування земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення про її задоволення.

Відповідачка ОСОБА_3, звернувшись до суду з апеляційною скаргою, просила рішення суду в частині визнання недійсними довіреності та договору купівлі - продажу земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно №20904306 від 24 квітня 2014 року (а.с.27, том 1) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №20904431 від 24 квітня 2014 року (а.с.28, том 1).

19 серпня 2014 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. посвідчено довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 продати належну йому на праві власності земельну ділянку (а.с.13-14, том 1).

5 вересня 2014 року ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_2, уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. та зареєстрований в реєстрі за №5107 (а.с.5-8, 79-71 том 1).За цим договором ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_2, відчужив у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Також встановлено, що 15 жовтня 2015 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на побудований на спірній земельній ділянці садовий будинок по АДРЕСА_1 в урочищі «Млиново» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №45782405 від 16 жовтня 2015 року (а.с.95-96, том 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання недійсними довіреності від 19 серпня 2014 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності цих вимог позивача, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що підпис в довіреності від 19 серпня 2014 року, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 продати належну йому на праві власності земельну ділянку, виконано не ОСОБА_2, а іншою особою, що підтверджується копією висновку експерта від 09.07.2015 року за № 402/тдд, складеного в рамках кримінального провадження за № 0008756 згідно постанови слідчого про призначення почеркознавчої експертизи (том 1, а.с.15-25), а також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили той факт, що позивач ОСОБА_2 в день посвідчення довіреності 19 серпня 2014 року перебував в м. Києві, а не в м. Луцьку, де було посвідчено довіреність від його імені.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту відсутності у ОСОБА_2 волевиявлення на підписання довіреності та, відповідно, укладення від його імені договору купівлі-продажу належної йому земельної ділянки, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення його вимог про визнання недійсними довіреності від 19 серпня 2014 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 вересня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 щодо безпідставного прийняття судом в якості доказу висновку експерта від 09.07.2015 року, складеного в рамках кримінального провадження, законності та обґрунтованості висновків суду з цього приводу не спростовують, оскільки цей доказ відповідачем спростовано не було всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду і доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про необхідність задоволення його позову в частині витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_3, оскільки одночасне пред»явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого невласника) і про визнання недійсним правочину із застосуванням реституції (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов»язаних із позбавленням володіння), тобто одночасне застосування статей 216 і 388 ЦК України є помилковим, адже віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - це відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов»язально-правових способів. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року по справі за № 6-2407цс15).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 існують договірні відносини, що виключає можливість застосування в даній справі правового механізму захисту порушених прав, передбаченого ст. 388 ЦК України, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про витребування з чужого незаконного володіння відповідача спірної земельної ділянки.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не містять.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: