справа № 156/10/17
Номер провадження: 2/156/86/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Нєвєрова І.М.

з участю секретаря Салатюк Г.В.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представників третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору,-

Павлівської сільської ради ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Іваничі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,- Павлівська сільська рада Іваничівського району Волинської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування.

Позовні вимоги мотивують тим, що вони- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються співвласниками земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий № земельної/ ділянки НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд). Право власності на вказану земельну ділянку підтверджується договором купівлі - продажу від 12 грудня 2012 року.

Поряд з їхнім домоволодінням проживає сусід ОСОБА_4 Останній є власником двох земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_3, площею 0, 2284 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 0, 0180 га (кадастровий номер НОМЕР_3) на підставі рішення Павлівської сільської ради від 12. 02. 2004 року № 15/10 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, що зареєстрований Іваничівським районним відділом Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 06. 09. 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_5.Між зазначеними земельними ділянками проходить АДРЕСА_2 (шириною 5 метрів), яка закінчується біля їх двору та слугує для них єдиним місцем проходу та/чи проїзду до їх земельної ділянки. Відповідач, порушуючи дану норму законодавства, нарівні з початком своїх земельних ділянок, самовільно зайняв частину АДРЕСА_2 встановивши металеві ворота, які перешкоджають їм у проїзді до їхнього домоволодіння. На вказаній частині вулиці ОСОБА_4 випасає свійську птицю, розкидає робочий інвентар, велосипеди, а також, часто, серед дороги граються його малолітні діти. Також сміття від свійської птиці та від хліва летить до них під ворота. Вказані обставини створюють для них значні незручності та перешкоди у користуванні вулицею, а також порушують норми благоустрою.

Крім того, ускладнюють проїзд самовільно побудовані відповідачем господарські споруди, які перешкоджають руху автомобілем. Адже зазначені добудови значно звужують проїзд до їхнього будинку вулицею, яка згідно документації повинна становити 5 м шириною. Тобто відповідач самовільно зайняв та використовує як приватну власність вулицю місцевого значення, яка відноситься до земель загального користування (підтверджується кадастровим планом земельної ділянки) та знаходиться у комунальній власності.,

Вони неодноразово зверталися до відповідача з проханням зняти металеві ворота та усунути перешкоди у проїзді та проході до їхнього житлового будинку, однак у відповідь чули лайку, грубу відмову та погрози. Так як самостійно вирішити конфліктну ситуацію не вдавалося, тому кілька разів зверталися у Павлівську сільську раду для допомоги у вирішенні даної ситуації. У відповідь отримували листи з посиланням на норми земельного кодексу у частині добросусідства з рекомендаціями вирішити дане питання мирним шляхом.

Згодом, звернулися до комісії з питань врегулювання земельних відносин при Павлівській сільській раді, до складу якої увійшли, зокрема, голова сільської ради та землевпорядник сільської ради. Були запрошені також ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Після рішення комісії дійшли такого висновку, що в частині спільного встановлення нових воріт порушує норми земельного законодавства, адже дана частина земельної ділянки є землею загального користування, а тому встановлення на ній будь яких воріт забороняється. Про зазначене повідомили голову сільської ради ОСОБА_6 та звернулися з проханням винести дане питання на сесію народних депутатів с/ради. Проте дану вимогу було проігноровано.

Так як жодних дій на усунення перешкод у користуванні землею відповідач не вчинив та не мав наміру вчиняти, вони були змушені звернутися у Державну інспекцію сільського господарства у Волинській області.

Інспектором зазначеної організації була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої був складений відповідний АКТ № 000119 від 12 жовтня 2016 року, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_4, який проживає АДРЕСА_3, самовільно захопив ділянку землі загального користування, загородивши залізною брамою. Своїми діями ОСОБА_4 унеможливлює прохід та проїзд до свого житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 його власникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2

За результатами вказаної перевірки інспектором був складений протокол про адміністративне правопорушення N9 000041 від 12 жовтня 2016 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 53-1 КУпАП та 211 ЗК України. А також припис № 000081 від 12 жовтня 2016 року, яким зобов'язано громадянина ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку з земель загального користування по АДРЕСА_2, терміново демонтувати залізну браму, котра перешкоджає в користуванні проходом та проїздом до будинку НОМЕР_6 громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Не зважаючи на це, відповідач не доклав жодних зусиль для вирішення даного конфлікту. Усі досудові шляхи вирішення спору нами вичерпані. Враховуючи це змушені звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

Просять зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування по АДРЕСА_2 (шириною 5 м) шляхом зняття металевих воріт, знесення господарської будівлі (курника) та забезпечення безперешкодного проходу та проїзду позивачів до їх домоволодіння АДРЕСА_1 також стягнути з відповідача понесені ними судові витрати.

Позивачі та їхній представник підтримали позовні вимоги з вищенаведених підстав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що в позовних вимогах позивачі посилаються на те, що придбали земельну ділянку у гр. ОСОБА_8 в грудні 2012 року та зареєструвавши її в Єдиному державному реєстрі прав нерухомості , з травня 2015 року він як сусід чинить їм перешкоди. При переоформленні на себе права власності на придбану земельну ділянку по договору купівлі-продажу продавець в особі ОСОБА_8 повинна була оформити всю технічну документацію на земельну ділянку, і при оформленні договору купівлі- продажу передати покупцю всю технічну документацію, яка стосується цієї земельної ділянки. В п.1. «Предмет договору» вказано,що межі від точки А до точки Б являються землями суміжного землекористувача ОСОБА_9 На момент оформлення цього договору суміжного землекористувача ОСОБА_9 як такого вже не було. Суміжним землекористувачем на той час уже був він , придбавши будинок у спадкоємців покійного ОСОБА_9 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у грудні 2003 року. У відповідності з вимогами земельного законодавства при переході права власності на будинок переходить право користування на присадибну земельну ділянку в межах і в розмірах, які були у попереднього землекористувача. За обома продавцями рахувалась земельна ділянка в розмірі 031 га. Будинок був куплений зі всіма господарським будівлями і спорудами і зареєстрований на праві власності КП «ВОБТІ» 31 січня 2005 року. Тобто з 2005 року у нього виникло право користування на всю присадибну ділянку, яка находилась у продавців жилого будинку. Твердження позивачів про те, що між їх ділянками проходить вулиця не підтверджується жодними документами, зокрема з відповідей органу самоврядування с. Павлівка, Державної інспекції сільського господарства, де чітко вказано, що вулиця АДРЕСА_2 закінчується на господарстві ОСОБА_4 , генеральний план забудови АДРЕСА_2. Також посилання позивачів на те,що земля між його господарством та їхнім є комунальною власністю,тобто проїздом, та чи є ця земля комунальною власністю, викликає великий сумнів. Позивачі вказують ,що він зайняв частину вулиці і встановив ворота. Однак це не підтверджено жодним доказом., оскільки відрізок землі не є продовженням АДРЕСА_2, ворота і курятник поставлені попереднім власником на земельній ділянці,виділеній йому загальним масивом. Перешкод у проході проїзді провезенні вантажу він суміжному землекористувачу не створював. Також твердження позивачів , що він самовільно побудував на спірному відрізку землі господарські споруди є неправдивим, оскільки він їх придбав у попереднього власника разом із житловим будинком і які побудовані ним на земельній ділянці,яка була виділена йому суцільним масивом без планування будь-яких проходів і проїздів. Також звернув увагу на те,що придбаний ним будинок із господарськими будівлями та спорудами побудований попереднім господарем в 1960 році. Таким чином, земельна ділянка під будівництво житлового будинку та господарських споруд виділялась первинному забудовнику на підставі Земельного кодексу 1922 року єдиним масивом.

Представники Павлівської сільської ради ОСОБА_12 та ОСОБА_7 пояснили, що даний спір неодноразово розглядався комісією Павлівської сільської ради, ОСОБА_4 роз'яснювали, що через його подвір'я проходить дорога, яка являється землею загального користування і переконання, що це його власна земельна ділянка, є хибним та роз'яснено про необхідність надати ОСОБА_2 можливість добровільно доїжджати до житлового будинку.

Суд, заслухавши позивачів, їх представника, відповідача, представника відповідача, представників третьої особи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються співвласниками земельної ділянки що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий № земельної/ ділянки НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд). Право власності на вказану земельну ділянку підтверджується договором купівлі - продажу від 12 грудня 2012 року.

Поряд з їхнім домоволодінням проживає сусід ОСОБА_4, який являється власником двох земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_3, площею 0, 2284 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 0, 0180 га (кадастровий номер НОМЕР_3) на підставі рішення Павлівської сільської ради від 12. 02. 2004 року № 15/10 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4.

Між зазначеними земельними ділянками проходить АДРЕСА_2 , тобто землі загального користування , що належать Павлівській сільській раді- дорога, яка закінчується біля двору ОСОБА_2 та слугує для них єдиним місцем проходу та/чи проїзду до їх земельної ділянки. Між земельними ділянками відповідача встановлені металеві ворота, які перекривають вулицю, і створюють перешкоди позивачам у доїзді до їх житла. ОСОБА_4 не бажає знімати ворота, так як вважає себе власником вказаної земельної ділянки (дороги) посилаючись на те, що в 2003 році він придбав житловий будинок разом із земельною ділянкою, господарсько-побутовими будівлями та уже встановленими металевими воротами . Земельна ділянка , яку придбав, була суцільна, не була розділена дорогою , а помилка була допущена Центром ДЗК при виготовленні технічної документації.

В зв'язку з неможливістю самостійно вирішити конфліктну ситуацію , які перешкоджають у проїзді до їхнього домоволодіння, що створює для них значні незручності та перешкоди у користуванні вулицею, а також порушують норми благоустрою позивачі неодноразово зверталися у Павлівську сільську раду для допомоги у вирішенні даної ситуації. У відповідь отримували листи з посиланням на норми земельного кодексу у частині добросусідства з рекомендаціями вирішити дане питання мирним шляхом.

Члени комісії з питань врегулювання земельних відносин при Павлівській сільській раді, до складу якої увійшли, зокрема, голова сільської ради та землевпорядник сільської ради за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, відповідно до протоколу № 4 від 06. 09. 2016 року, вирішили:

а) комісія встановила, при допомозі начальника та інженера Іваничівського районного виробничого відділу ДП «Центр ДЗК» та відповідно до правовстановлюючих документів цих громадян, що цей відрізок земельної ділянки (за який йде спір) є землями загального користування;

б) сім'я ОСОБА_2 повинна вільно доїжджати до житлового

будинку;

в) протягом року демонтувати наявні ворота (так як вони не зручні для відкривання) та спільно встановити нові ворота;

г) припинити спори та. дотримуватися добросусідських відносин;

д) в разі подальших спорів комісія рекомендує звертатися до суду.

Ст.83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про дорожній рух» автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами. Ст. 16,18 ЗУ «Про автомобільні дороги» визначено, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення. Складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі,майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається. Відповідно до вимог ст. ст. 4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 створює значні незручності та перешкоди у доїзді позивачам до власного житла, тому їх необхідно усунути шляхом знесення воріт. Що стосується позовної вимоги про знесення господарсько-побутової будівлі ( курника) , то вона задоволенню не підлягає, так як позивачами не доведено та не надано доказів, що будівля розміщена на землях загального користування та здійснює їм будь-які перешкоди.

Відносно вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 551,20 грн., а позов задоволено частково, то на її користь з відповідача необхідно стягнути 275,60 грн. судового збору.

Витрати , пов'язані з оплатою правової допомоги, понесені позивачами , згідно квитанції до прибуткового касового ордера становлять 2000,00 грн. Однак, у зв'язку з наслідками розгляду справи стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають кошти в розмірі 1000,00 грн. , тобто по 500,00 грн. кожному.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2звернулися до суду з вимогою немайнового характеру.

Відповідно до п. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивача до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

На час із зверненням позову до суду розмір судового збору становив 551 грн. 20 коп. Відповідно до платіжного документу судовий збір сплачено лише позивачем ОСОБА_1

Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. не сплатив при подачі позову до суду, тому судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню на користь держави частково як з позивача ОСОБА_2, так і з відповідача ОСОБА_4 - з кожного по 275 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 83,103, 152 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ( дорогою) загального користування по АДРЕСА_2 шляхом демонтажу металевих воріт з метою забезпечення безперешкодного проходу та проїзду до домоволодіння АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі по 500, 00 грн. кожному .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М. Нєвєров