Справа №461/1737/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на частку та самостійними позовними вимогами третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на часту у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на частку та третя особа - ОСОБА_4 звернулась до суду із самостійними вимогами щодо предмету спору до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на часту у спільному майні.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовують тим, що 06.09.2007 р. між ТзОВ «Промбудкомплект» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого, ОСОБА_1 отримав 1/2 частку, ОСОБА_3 7/20 часток, ОСОБА_5 1/10 частку, ОСОБА_2 1/20 частку об'єкту незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус готовністю 41%, позначений за планом земельної ділянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Газова, буд. №26 (колишній номер - буд. №28) (далі - Об'єкт). 09.12.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність 1/10 ідеальну частку об'єкта незавершеного будівництва - адміністративно-побутового корпусу готовністю 41%, позначений за планом земельної ділянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Газова, буд. №26 (колишній номер - буд. №28). Таким чином, вказують, що станом на момент подачі даного позову об'єкт незавершеного будівництва - адміністративно-побутовий корпус готовністю 41% належить в цілому на праві приватної спільної часткової власності: ОСОБА_1 1/2 частки, та 1/10 частки; ОСОБА_3 7/20 часток; ОСОБА_2 1/20 частки. З моменту придбання зазначеного Об'єкту ОСОБА_3, як один із співвласників, самоусунувся від вчинення будь-яких дій щодо його утримання, покращення та реконструкції. Інші співвласники неодноразово зверталися до ОСОБА_3 із пропозиціями та проектами щодо подальшого використання даного об'єкта в т.ч. утримання об'єкту в належному стані, а саме прибирання та вивезення сміття, проведення ремонтних робіт, реконструкції та добудови. Вказують на той факт, що ОСОБА_3 перешкоджає іншим співвласникам у повному здійсненні прав володіння та користування. Позивачі просять суд, враховуючи уточнюючи позовні вимоги, припинити право ОСОБА_3 на 7/20 часток у спільному майні; визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/80 часток; визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/80 часток.

Третя особа ОСОБА_4 заявила самостійні вимоги щодо предмету спору, просить визнати за нею право власності на частку в спільному майні подружжя (7/40), покликаючись на те, що 08.02.1992 р. між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, під час перебування в якому, між ТзОВ «Промбудкомплект» та ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 було укладено вищезазначений договір купівлі-продажу, згідно якого, ОСОБА_1 отримав 1/2 частку, ОСОБА_3 7/20 часток, ОСОБА_5 1/10 частку, ОСОБА_2 1/20 частку об'єкту незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус готовністю 41%, позначений за планом земельної ділянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Газова, буд. №26 (колишній номер - буд. №28) (далі - Об'єкт). Вказує, що у відповідності до чинного сімейного законодавства, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, просить суд визнати за нею право власності на 7/40 часток вищезазначеного об'єкта нерухомості.

Позивачі вимоги підтримали в повному обсязі відповідно до мотивів, викладених у фабулі позовної заяви. Просять позов задовольнити; сторона позивачів визнають повністю самостійні вимоги ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги (як первісного так і третьої особи) визнав в повному обсязі. Просить такі задоволити.

Представники третіх осіб _Галицького ВДВС м.Львова ,ПАТ «Універсалбанк», ПАТ «ОСОБА_7 Аваль», ПАТ «ПУМБ», ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в судове засідання не зявилися, про час розгляду справи були належним чином повідомлені.

Заслухавши сторони, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та позов ОСОБА_4 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В той час, як відповідачем доводи та докази, надані позивачем, не спростовані.

У відповідності до положень ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Судом встановлені наступні обставини.

06 вересня 2007 року між ТзОВ «Промбудкомплект» (надалі «Продавець») та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 (надалі «Покупці») було укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого Продавець передає, а Покупці приймають у приватну спільну часткову власність, а саме ОСОБА_1 1/2 частку, ОСОБА_3 - 7/20 часток, ОСОБА_5 - 1/10 частку, ОСОБА_2 - 1/20 частку - об'єкт незавершеного будівництва - адміністративно-побутовий корпус готовністю 41%, позначений за планом земельної ділянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Газова, буд. №26 (колишній номер - буд. №28) - надалі «Об'єкт». Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 06.09.2007 року за реєстровим №4172.

29 грудня 2016 року між ОСОБА_5 (надалі «Продавець») та ОСОБА_1 (надалі «Покупець») було укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого Продавець передає, а Покупець приймає у власність 1/10 ідеальну частку об'єкта незавершеного будівництва - адміністративно-побутового корпусу готовністю 41%, позначений за планом земельної ділянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Газова, буд. №26 (колишній номер - буд. №28). Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 29.12.2016 року за реєстровим №5757.

Таким чином, об'єкт незавершеного будівництва - адміністративно-побутовий корпус готовністю 41% належить в цілому на праві приватної спільної часткової власності:

ОСОБА_1 1/2 частка, та 1/10 частка;

ОСОБА_3 - 7/20 часток;

ОСОБА_2 - 1/20 частка.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Дослідженими в справі доказами встановлено та не оспорюється відповідачем, що з моменту придбання зазначеного об'єкту нерухомості ОСОБА_3, як один із співвласників, самоусунувся від вчинення будь-яких дій щодо його утримання, покращення та реконструкції; не приймає участі в утриманні обєкту та території, на якій він знаходиться.

Інші співвласники неодноразово зверталися до ОСОБА_3 із пропозиціями та проектами щодо подальшого використання даного об'єкта в т.ч. утримання об'єкту в належному стані, а саме прибирання та вивезення сміття, проведення ремонтних робіт, реконструкції та добудови, що підтверджується листами від 07 квітня 2016 року, 17 травня 2016 року, 15 червня 2016 року, 22 серпня 2016 року. Однак, на звернення ОСОБА_3 не відреагував. В судовому засіданні відповідач пояснив, що існують фінансові труднощі, які не дають йому можливості утримувати спірний обєкт нерухомості, відтак, він згідний на припинення його частки у власності, окрім того, відсутня технічна можливість поділити спірний об'єкт між співвласниками та виділення його частки в натурі.

Згідно звіту про оцінку майна, зробленого TOB «ПРИВАТ ЮР ГРУП» 10 листопада 2016 року (ідентифікатор за базою ФДМУ 1438435_11112016 YR161111-01), вартість об'єкта в цілому становить 99 200 грн.

Враховуючи висновок про вартість об'єкта, вартість частки ОСОБА_3 становить 34 720,00 грн.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті.

Оскільки зазначена частка ОСОБА_3 є незначною, не може бути виділена в натурі внаслідок неподільності об'єкту, спільне володіння і користування є неможливим, то припинення права власності ОСОБА_3 не завдасть істотної шкоди його інтересам. Окрім того, спірна власність жодним чином ним не використовується. Зазначені обставини є визначальними при вирішенні даного позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

Як встановлено судом, відповідна сума в розмірі 34 720,00 грн. внесена позивачем на депозитний рахунок суду, що дорівнює вартості частки ОСОБА_3

Припинення права відповідача ОСОБА_3Р на частку в спільному майні жодним чином не завдасть йому істотної шкоди, оскільки, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, він за це отримає грошову компенсацію.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім цього, судом встановлено, що 08 лютого 1992 року між третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_4 та відповідачем - ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 222.

Під час перебування у шлюбі, а саме 06 вересня 2007 року між ТзОВ «Промбудкомплект» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 було укладено вищевказаний Договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 отримав 7/20 часток - об'єкту незавершеного будівництва - адміністративно-побутовий корпус готовністю 41%, позначений за планом земельної ділянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Газова, буд. №26 (колишній номер - буд. №28).

У відповідності до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Положення ч.2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.

Аналогічне положення міститься і в ч.3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Отже, за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачено ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ майна, що є у їх спільній сумісній власності, зокрема відповідно до ч.І ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як випливає зі змісту ч.1 ст. 70 СК України та ч.2 ст. 372 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки 7/20 часток об'єкта незавершеного будівництва були придбані ОСОБА_3 за час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, останні можуть бути визнані об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_4 так і відповідач - ОСОБА_3 мають право власності на вищезгаданий об'єкт у рівних частках, розмір яких становить 7/40.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Факт звернення інших учасників спільної часткової власності до суду із вимогою про припинення права ОСОБА_3 на 7/20 часток у спільному майні тягне за собою порушення права власності ОСОБА_4, як одного із учасників спільної часткової власності, оскільки остання має право власності на вищезгаданий об'єкт у рівних частках із чоловіком, розмір яких становить 7/40.

Позивачами не було враховано, що на момент придбання зазначеного об'єкту ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, а отже 7/20 часток об'єкту, які були придбані є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, як вбачається із листа Галицького відділу ДВС м. Львова № 5429 від 27.06.2017 р., на виконанні у відділі перебуває ЗВП 53584289, з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувачів заборгованості в розмірі 7 816 342,08 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що дійсно в нього є кредитні зобовязання перед банківськими установами, відтак, з метою забезпечення виконання таких зобовязань просить перерахувати вартість його частки у спільній власності на рахунок Галицького ВДВС м.Львова для погашення наявної заборгованості.

27.06.2017 року відповідач ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до Галицького ВДВС м.Львова щодо перерахування коштів, які знаходяться на депозитному рахунку суду на депозитний рахунок відділу ДВС для зарахування на користь погашення кредитів банківських установ.

Як вбачається із листа за № 5429 Галицького ВДВС м.Львова від 27.06.2017р. з метою належного виконання рішення суду та наступної виплати коштів стягувачам згідно зведеного виконавчого провадження Галицький відділ ДВС не заперечує проти перерахування суми належних ОСОБА_3 коштів внаслідок припинення його права на частку, на депозитний рахунок виконавчої служби.

Враховуючи вищенаведене, з метою належного виконання рішення суду та для наступної виплати коштів стягувачам згідно зведеного виконавчого провадження, суд вважає за доцільним, в межах даної справи, перерахувати суму коштів (що дорівнює вартості частки ОСОБА_3, а саме - 17 360,00 грн.), що знаходиться на депозитному рахунку Галицького районного суду м. Львова на депозитний рахунок Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області.

Керуючись ст. 15, 30, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст.15, 317, 319, 321, 348, 355, 356, 357, 358, 365 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Припинити право ОСОБА_3 на 7/20 часток у спільному майні обєкт незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус готовністю 41%, позначений за планом земельної ділянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Газова, №26 (колишній номер буд. №28);

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/80 часток;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/80 часток;

Суму коштів, що знаходяться на депозитному рахунку ТУДСА України у Львівській області перерахувати на депозитний рахунок Галицького ВДВС в розмірі 17 360,00 грн. (р/р 8811 , МФО 820172 ДКСУ у м. Києві).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн..

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 7/40 часток обєкта незавершеного будівництва адміністративно-побутовий корпус готовністю 41%, позначений за планом земельної ділянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Газова, №26 (колишній номер буд. №28).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Р.Волоско.