Справа №461/8141/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретарів Кахнич С.П., Скаб В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Львівстандартметрологія») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування шкоди,

встановив:

позивач звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Львівстандартметрологія»), в якому просить визнати незаконним наказ відповідача в частині звільнення її з посади інженера відділу №15 та поновити її на вказаній посаді. Крім цього, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 60062,08 грн. та стягнути 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову покликається на те, що з червня 2013 року працювала на посаді інженера відділу №15 в Державному підприємстві «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (ДП «Львівстандартметрологія»). Наказом №70-К від 26.08.2015 року її було звільнено із займаної посади на підставі ч.4 ст.40 КЗпП, у зв'язку з прогулом без поважних причин. Оскаржуваний наказ про звільнення вважає незаконним, безпідставним, та таким що грубо порушує трудове законодавство.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, з підстав викладених в письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. генерального директора Державному підприємстві «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» №70-К від 26.08.2015 року ОСОБА_1 було звільнено із посади інженера технічного відділу №15 за прогул без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України /а.с.10/.

Підставою для видачі оскаржуваного наказу була службова записка начальника відділу №15 від 19.08.2015 року ОСОБА_2 про відсутність позивача на роботі /а.с.11/ та витяг з протоколу засідання профспілкового комітету організації №11 від 25.08.2015 року, згідно якого було прийнято рішення про надання згоди ДП «Львівстандартметрологія» на звільнення ОСОБА_1 з посади інженера технічного відділу №15 за прогули без поважних причин /а.с.58/.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що є начальником відділу управління персоналом, головою профспілкового комітету організації. Позивач 19.08.2015 року прийшла на роботу тільки в обід і пішла о 15:20 год. Пояснення з приводу цього надавати відмовилась. Процедура звільнення позивача була дотримана, оскільки ОСОБА_1 не було подано жодних пояснень з приводу неявки на роботу в цей день, а на засідання комітету остання прийти відмовилась.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що є начальником відділу, а позивач є її підлеглою. Всі відомості в журналі обліку робочого часу відображені вірно. 19.08.2015 року позивача на роботі не було. Наступного дня позивач зателефонувала їй і пояснила що оформила лікарняний. 25.08.2015 року остання прийшла на роботу, однак лікарняного листка не надала. Такий документ надала лише у вересні 2015 року. В актах та документах, які оглянуті судом все відображено вірно.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є інженером другої категорії та членом профкому. 25.08.2015 року їй доручили віднести додому позивачу повідомлення про виклик на засідання профкому, і вона вручила їй це повідомлення в той же день, однак ОСОБА_1 на засідання не з'явилась. Все, що відображено в протоколі засідання профкому відповідає дійсності.

Наказом т.в.о. генерального директора Державному підприємстві «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 09.09.2015 року №400, наказ №70-К від 26.08.2015 року про звільнення позивача з посади інженера технічного відділу №15 було скасовано, з підстав того, що роботодавцю на момент звільнення не було відомо про те, що ОСОБА_1 в період з 20.08.2015 року по 27.08.2015 року та 28.08.2015 року по 04.09.2015 року перебувала на лікарняному.

Наказом т.в.о. генерального директора Державному підприємстві «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 11.09.2015 року №77-К ОСОБА_1 було звільнено з роботи 18 серпня 2015 року за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

З позовної заяви та долучених до неї документів, чітко вбачається, що предметом позову є наказ т.в.о. генерального директора Державному підприємстві «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» №70-К від 26.08.2015 року про звільнення позивача з роботи та саме даний наказ позивач просить визнати незаконним.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Статтею 214 ЦПК, яка визначає, які питання вирішує суд під час ухвалення рішення, не зазначено про право суду вийти за межі позовних вимог.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи судом встановлено, що оскаржуваний наказ 09.09.2015 року був скасований відповідачем як такий, що не відповідає положенням трудового законодавства, а позивачем ОСОБА_1 за час судового провадження не уточнено позовні вимоги щодо скасування наказу від 11.09.2015 року №77-К про звільнення ОСОБА_1 з роботи, суд приходить до переконання про відсутність предмету позову у справі, а тому в задоволенні позову в частині визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді, з виплатою на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Крім цього, беручи до уваги вищенаведене, суд вважає що відсутні також підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування їй моральної шкоди, завданої внаслідок прийняття оскаржуваного наказу про звільнення, оскільки позивачем як на підтвердження своїх доводів не надано суду жодних доказів щодо факту завдання такої шкоди, а наявні в матеріалах справи медичні документи лише підтверджують факт перебування позивача на лікуванні,однак не вказують на причини погіршення стану здоров'я внаслідок дій відповідача, відтак в цій частині позов також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стрельбицький В.В.