Справа №467/395/16-ц 26.06.2017 26.06.2017 26.06.2017
Провадження №22-ц/784/1460/17
Справа № 467/395/16-ц
Провадження № 22 Ц- 784/1460/17 Головуюча першої інстанції: Кірімова О.М.
Категорія-27 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2017 р. м. Миколаїв

Судова колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2 із секретарем: Лівшенком О.С.

з участю:

відповідача - ОСОБА_3

представників - ОСОБА_4В

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк», або Банк) на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06. 06. 2016 р., у справі за

позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованності за кредитним договором,

встановила:

02. 02. 2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованності за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 31.08.2007 р. з відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав 18177, 76 $ ( далі $- типографський символ долара США в стандарті Юнікод), зобовязавшись повернути отримані кошти не пізніше 30.08.2012 р.

Відповідно до умов цього договору позичальник повинен був щомісячними платежами згідно затвердженого графіку погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, частину кредиту, проценти за його користування у розмірі 10,08 % та винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від розміру договору.

В усякому випадку щомісячний платіж за догвором для погашення кредиту має складати не менше 306, 05 $

Внаслідок невиконання позичальником цих зобовязань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 22.01.2016 р., складає 59009, 41$,

Зокрема, заборгованість за тілом кредиту складає 11186,16$;

за відсотками за користування кредитом- 16387,71$;

комісія 772,03$;

пеня 30663,51$/

Посилаючись на наявність цієї заборгованості, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06. 06. 2016 р. ухвалено відмову у задоволенні позовних вимог Банку з підстав пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення, як незаконного і ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на необгрунтованість висновків суду і порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобовязань, які виникають з договорів, тягне за собою наслідки передбачені ст. 611 ЦК, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання однією з сторін, якщо це передбачено договором або законом; зміна умов зобовязання; сплата неустойки (штрафу); відшкодування збитків.

Згідно з вимогами ст. ст.1049, 1048, 1054 ЦК України, позичальник має повернути позику (кредит) у тій самій сумі, яка була надана йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За договором позики (кредиту) позикодавець має право на одержання процентів, розмір яких встановлюється договором.

Невиконання цих зобовязань тягне відповідальність боржника, який має повернути суму боргу з процентами та пені, передбаченими договором, згідно з правилами ст. 624 ЦК України.

Такого ж змісту зобовязання боржника виникають на підставі положень, передбачених пунктами 2.2.1, 2.2.2, 3.1,3.2, 3.7, 4.1 договору.

Право на захист порушеного права підлягає реалізації в межах строку позовної давності.

Відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо не буде встановлено поважних причин його поновлення.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо)

У правовідносинах за договором кредиту основними вимогами, за наявності спору, одночасно є і дострокове повернення кредиту і сплата процентів за користування кредитом з відповідною комісією.

Термін повернення кредиту у даній справі визначається строком, на який надано кредит, а терміни повернення частини тіла кредиту, відсотків та комісії визначаються щомісячними платежами, які нараховуються згідно з графіком у розмірі, який не може бути меншим 306,05, $. в межах строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок порушення умов кредитного договору утворилась заборгованість розмір якої, станом на 22.01.2016 р., визначено Банком у розмірі 59009,41 $.

Останній платіж за графіком позичальник здійснив 27.02.2009 р.

В суді першої інстанції він зробив заяву про застосування строку позовної давності.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2010 р. в рахунок наявного боргу за цим же кредитним (та заставним) договором звернуто стягнення на заставний автомобіль «Мерседес Бенц» моделі «VІТО» 2001 р. вип.

З цим позовом позивач звернувся 23.06.2009 р., тим самим змінивши строк остаточного виконання кредитних зобовязань.

З цього часу почався перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту, відсотків та інших винагород.

Саме такий висновок міститься у постанові ВСУ № 6-900 цс16 від 16.11.2016 р.

Оскільки з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 02.02.2016 р., то він вважається таким, що пропустив строк позовної давності за зобовязанням щодо повернення кредитної заборгованості, оскільки не надав доказів поважності причин його пропуску.

Звернення до суду Банку з позовом про звернення стягнення на предмет застави від 23.06.2009 р. перериває перебіг строку позовної давності , відповідно до правил ч. 2 ст.264 ЦК України.

Але в той же час, новий трирічний строк позовної давності закінчився 23.06.2012 р.

Вирішуючи спір з врахуванням заяви про застосування позовної давності суд правильно встановив дійсні обставини справи та дійшов вірного висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Той факт, що судом першої інстанції закінчення перебігу позовної давності визначено 31.08.2015 р., не змінює остаточного та правильного висновку суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Посилання Банку на сплату 30.04.2014 р. боргу у розмірі 2175,14 $., що свідчить про визнання боргу та відповідно перериває позовну давність, не заслуговуюь на увагу.

Так відповідно до правил ч. 1ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

За змістом цієї норми вчинення подібних дій після закінчення перебігу позовної давності її строк не перериває.

Із змісту заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2010 р., письмових пояснень представника позивача (а.с.-60,48) та матеріалів виконавчого провадження (копії витягу з ВП-спецпідрозділ автоматизованої системи виконавчих проваджень) наданих до суду апеляційної інстанції вбачається, що відповідач не визнавав свого боргу, зокрема не звертався з заявою про реструктуризацію боргу.

Крім того, з матеріалів ВП вбачається, що в строк наданий для добровільного виконання рішення суду боржник відмовився добровільно передати автомобіль, за що був підданий штрафу, державним виконавцем оголошено розшук автомобіля.

Після примусового вилучення автомобіля його реалізацію здійснював без участі боржника сам кредитор, ним же зараховані на рахунок позичальника кошти, що надійшли від реалізації автомобіля.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що в період перебігу строку позовної давності відповідач здійснив дії, що переривають строк позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути враховані при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

Встановлене не дає підстав для скасування чи зміни рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06. 06. 2016 р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко Судді Н.В.Самчишина

ОСОБА_2