Номер провадження: 22-ц/785/4118/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 14.03.2017 року,

встановила:

24.02.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після її батька, ОСОБА_4, померлого 12.04.2012 року, спадкоємцем першої черги якого також крім неї є ОСОБА_3. Позовні вимоги мотивувала тим, що на час відкриття спадщини, в період закінчення шестимісячного строку встановленого для прийняття спадщини, а саме в період з 20.09.2012 року по 18.10.2012 року, вона перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом вітообразний перелом правої ноги без зміщення. 24.01.2017 року вона звернулась до приватного нотаріуса з питання прийняття спадщини після смерті батька, але нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з приводу надання додаткового строку для прийняття спадщини. У звязку з вищевказаним позивач просила суд задовольнити її заяву.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 14.03.2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, а саме на те, що районним судом не враховано визнання відповідачем позову, що на її думку є підставою для його задоволення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до нотаріуса без поважних причин, а також з того що, подавши заяву про прийняття спадщини після смерті батька, позивач не надала доказів підтверджуючих належність спадкодавцеві майна, правовстановлюючих документів на земельні ділянки по 10 га., а тому суд вважав, що нотаріус відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, діяв відповідно до вимог діючого законодавства. Позивачем не надано доказів, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачені або викрадені, а саме не підтверджено належними доказами. Крім цього, позивач не надав доказів, що вона не має можливості отримати дублікати правовстановлюючих документів для подання нотаріусу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, жодним чином не обґрунтувала свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що вона зверталась до реєструючих органів з метою отримання таких, та їй відмовили у видачі таких. Підсумовуючи, суд також вважає зазначив, що для обставини щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом ОСОБА_2 необхідно мати правовстановлюючі документі на спадкове майно, оскільки встановлені судом обставини повинні породжувати певні наслідки, а не лише констатувати їх, тобто суд повинен бути впевнений, що визначення додаткового строку в подальшому буде слугувати для отримання наявного спадкового майна.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановленні наступні обставини.

13.04.2012 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №06 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ №616975 батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_4 (а.с.5), згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ №104852 ОСОБА_5 після одруження змінила прізвище на «Грач» (а.с.6).

Відповідно до довідки Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області №13/02-23 від 12.01.2017 року (а.с.9) ОСОБА_4 з 13.04.2012 року по день смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 Інших осіб зареєстрованих за вищевказаною адресою не має.

Суд першої інстанції відмовляючи у прийняті визнання відповідачем позову і продовжуючи судовий розгляд, у порушення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, відповідної хвали не постановив.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що як на підставу поважності пропуску строку для прийняття спадщини, позивач посилалась на хворобу. В ході розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач визнав як обставини, на які посилався позивач, так і матеріально правові вимоги предявленні в позові до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не потребують доказуванню. Тобто, оскільки та обставина, що хвороба позивача була перешкодою у своєчасному зверненні із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, визнана відповідачем, вона не підлягає доказуванню.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позову, а саме: правомірність дій нотаріуса та ненадання правоустановчих документів, так як ці обставини не мають правого значення для вирішення цієї справи, оскільки предметом позову не є визнання дій нотаріуса не правомірними та визнання права власності на спадкове майно, а є лише вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд у разі визнання відповідачем позову за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, підсумовуючи викладене, з огляду на те, що відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, колегія суддів вважає, що для задоволення позову наявні законні підстави, передбачені ч.3 ст. 1272 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому рішення районного суду на підставі п.-п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 14.03.2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Встановити ОСОБА_2 додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 12.04.2012 року.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_6