У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриваБанк» на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року № ТЕ10GА у розмірі 18 248,83 доларів США, що еквівалентно 396 712,13 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року № ТЕ10GА у розмірі 18 248,83 доларів США, що еквівалентно 396 712,13 грн змінено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року № ТЕ10GА у розмірі 7 283,95 доларів США, що еквівалентно 198 183 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи заочне рішення суд першої інстанції вказував на те, що між сторонами укладено кредитний договір, який відповідачем виконується не належним чином, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі вказаному банком.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Установлено, що 05 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ТЕ10GА.

Згідно з ч. 8 кредитного договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 05 березня 2008 року по 05березня 2028 року включно у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 13920,00 дол США.

Пунктом 2.2.4 кредитного договору № ТЕ10СА від 05.03.2008 року передбачено зобов'язання позичальника проводити погашення кредиту в порядку, сумах і строки, передбачених договором.

Згідно пункту 2.2.2 кредитного договору від 05 березня 2008 року № Е10GА позичальник зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності з п.п. 8.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1,3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом провести не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Пунктом2.2.3 кредитного договору передбачено зобов'язання позичальника щодо сплати банку винагороду згідно п.п.8.1 та 7.2 даного договору.

Положенням п. 5.3 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 250грн + 5 % від суми позову.

Відповідач покладені на нього зобов'язання за кредитним договором не виконав належним чином, прострочив сплату щомісячних платежів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком, розмір якої станом на 11 вересня 2015 року, за розрахунком позивача, складає 18 248,83 дол. США, що за курсом 21,74 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11 вересня 2015 року складає 396 712,13 грн, зокрема: 13 689,74 дол. США - заборгованість за кредитом, 3289,57 дол. США - заборгованість за процентам за користування кредитом, 27,89 дол. США - заборгованість за комісії за користування кредитом, 361,69 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, та штрафи 11,50 дол. США (фіксована частина), 868,44 дол. США - (процентна складова), що стверджується довідкою розрахунком.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ Смоляк С.К. за результатами проведення судово-економічної експертизи від 17 січня 2017 року №381/16-22 (а. с. 147-154), за договором № ТЕ10GА ОСОБА_4 сплачено напогашення заборгованості закредитом на день подання позову кошти в сумі 13803,41 дол. США (в тому числі основна сума кредиту -3997,05 дол. США; відсотки - 8341,22 дол. США, пеня -1038,96 дол. США, комісія - 426,18 дол. США).

10 листопада 2015 року ОСОБА_4 додатково було сплачено на погашення заборгованості за кредитом - 300 дол. США.

З урахуванням наведених фактів апеляційним судом установлено, що заборгованість за кредитом на день подання банком позову становить 7 583,95 дол. США (у тому числі заборгованість за кредитом 7 202,95 дол. США; заборгованість за відсотками - 381 дол. США).

Встановивши дійсні обставини справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що з урахуванням проведеної оплати заборгованості за кредитом здійсненої ОСОБА_4 10 листопада 2015 року, розмір заборгованості ОСОБА_4 за договором № TE10GA становить 7 283,95 дол. США (в тому числі заборгованість за кредитом - 7 202,95 дол. США; заборгованість за відсотками - 81 дол. США).

Отже переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриваБанк» відхилити, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук