Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору та договору іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі кредитного договору від 07 квітня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 40 000 доларів США із терміном повернення до 07 квітня 2011 року зі сплатою 17 % річних, а з 13 жовтня 2008 року - 18 % річних.

З метою забезпечення виконання взятих позичальником за кредитним договором зобов'язань 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 44 977, 34 доларів США та пеня в сумі 3 414 980 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану суму заборгованості та у рахунок вищевказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись із позовом ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними вищевказаних кредитного договору та договору іпотеки із тих підстав, що він цих договорів не підписував. Крім того, посилався на відсутність оригіналів документів, на підставі яких одержані грошові кошти, а також на невідповідність кредитного договору вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року у задоволенні первинного позову ПАТ «Родовід Банк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 07 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3

Визнано недійсним договір від 25 квітня 2008 року про внесення змін до кредитного договору від 07 квітня 2008 року.

Визнано недійсною додаткову угоду від 13 жовтня 2008 року до кредитного договору від 07 квітня 2008 року.

Визнано недійсним договір іпотеки від 07 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2012.

Зобов'язано приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік І.В. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2008 року у розмірі 44 977, 34 доларів США, що в еквіваленті становить 3 414 980 грн, з яких: 5 034, 90 доларів США - нараховані проценти; 3 064 895 грн 26 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 332 655 грн 38 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами; 3 % від суми простроченого кредиту у сумі 157 120 грн 52 коп.; 3 % річних від суми прострочених процентів у сумі 1 708 грн 84 коп., та у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_5, шляхом проведення публічних торгів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року в частині вирішення позову ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року скасовано в частині вирішення позову ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 по ј частині кожному, шляхом проведення публічних торгів.

Визначено спосіб звернення стягнення - реалізація предмета іпотеки через прилюдні торги.

Визначено початкову ціну реалізації зазначеного об'єкта предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, а саме - 681 600 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 44 977, 34 доларів США та 3 414 980 грн і змінити рішення в цій частині, не направляючи справу на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України не переглядається в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Статтею 213 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Із матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 40 000 доларів США із терміном повернення до 07 квітня 2011 року зі сплатою 17 % річних, а з 13 жовтня 2008 року - 18 % річних.

З метою забезпечення виконання взятих позичальником за кредитним договором зобов'язань 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення районного суду в частині відмови ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував, що кредитний договір підписував особисто та виконував його, а останній платіж здійснив 28 березня 2011 року.

При цьому апеляційним судом зазначено про неправильне посилання судом першої інстанції на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте рішення апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Родовід Банк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 44 977, 34 доларів США та пеню в сумі 3 414 980 грн, у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

За положеннями ч. 3 ст. 316 ЦПК України рішення апеляційного суду складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та не оспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Відмовляючи у задоволенні позову банку в частині стягнення кредитної заборгованості, судом апеляційної інстанції не зазначено мотивів, та норм матеріального права, які б могли бути підставою для відмови у задоволенні позову банку в цій частині, а також не зазначено обставин, встановлених апеляційним судом, чи судом першої інстанції.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не встановив, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірив доводів позивача й не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшовши передчасного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення кредитної заборгованості, який ґрунтується на припущеннях, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Одночасно колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, оскільки фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову банку не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: Є.П. Євграфова

Ю.Г.Іваненко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська