Справа № 524/859/17
Провадження №2/524/1095/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

Головуючого судді - Андрієць Д.Д.

за участю секретаря - Гладкої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної та потребуючої матеріальної допомоги матері,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука, з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної та потребуючої матеріальної допомоги матері. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є непрацездатною, інвалід 2 групи, пенсіонер за віком. Єдиним видом її доходу є пенсія, яка менша за прожитковий мінімум. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням про надання матеріальної допомоги, однак добровільно надавати будь-яку допомогу він відмовляється, хоча має таку змогу.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_3 позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. За клопотанням представника позивача ОСОБА_1 була допитана в судом як свідок. ОСОБА_1 пояснила суду, що має повнолітнього сина, ОСОБА_2 та повнолітню доньку, ОСОБА_4. Син та його сім'я проживають разом з нею в одній квартирі, але лише частково оплачують комунальні послуги. Квартира належить їй та її дочці, однак через реєстрацію в ній відповідача вона позбавлена можливості оформити субсидію. Син має великий дохід, але не надає їй коштів, яких вона потребує для придбання ліків і оплати комунальних послуг.

Просила стягнути з відповідача 1/4 частину доходу на її утримання.

Представник відповідача, ОСОБА_5, повідомив, що відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів. Обґрунтовуючи позицію відповідача посилався на те, що останній на даний час не працевлаштований в зв'язку з незадовільним станом свого здоров'я, він є інвалідом 1 групи. Єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності.

Звертав увагу суду та те, що у відповідача є неповнолітній син, якого ОСОБА_2 зобов'язаний утримувати. В зв'язку з цим відповідач неспроможний платити аліменти на утримання позивача.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне.

Статтею 202 Сімейного кодексу України(далі - СК України) передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Позивач, ОСОБА_1, є матір'ю відповідача, ОСОБА_2. Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, повторно виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області.

Позивач, ОСОБА_1, перебуває на обліку в Кременчуцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області, отримує пенсію за віком в розмірі 1512,58 грн, що підтверджується довідкою № 2904 від 11.05.2017. Згідно довідки МСЕ від 05.01.2011, ОСОБА_1 .є інвалідом 2 групи.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

В ст.10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З вказано слідує, що потреба в отриманні матеріальної допомоги від повнолітніх дочки чи сина, має бути доведена позивачем.

Відповідач, ОСОБА_2, є інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою МСЕ № 0174931 від 26.03.2010.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Кременчуцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1584,38 грн, що підтверджується довідкою № 2380 від 10.04.2017. Копія трудової книжки ОСОБА_2 і відповідь Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 14.06.2017 за вих.№ 4271/10/16-03 свідчать про те, що інших доходів, окрім пенсії по інвалідності відповідач не має. Доказів, які б підтверджували протилежне позивач суду не надала. Також судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного управління юстиції м.Кременчука Полтавської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона є пенсіонером, інвалідом 2 групи, а її дохід не дозволяє самостійно оплачувати комунальні послуги та вартість лікування.

Суд погоджується з тим, що позивач, як непрацездатний пенсіонер, потребує матеріальної допомоги, оскільки її місячний дохід є нижчим від прожиткового мінімуму в Україні, однак суд виходить з того, що відповідач, будучи інвалідом І групи, не має можливості надавати їй таку допомогу, оскільки його дохід перевищує дохід позивача лише на 71,80 грн. і, відповідно до ст.180 СК України, він зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття.

Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про витрати позивача на лікування та неможливість їх самостійної оплати(медичні довідки чи інші письмові документи).

Щодо оплати вартості комунальних послуг, які надаються за адресою проживання сторін, суд відзначає, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу та її повнолітній доньці, ОСОБА_4, що не заперечувалось позивачем. У вказаній квартирі проживає відповідач, разом зі своєю родиною. В судовому засіданні позивачем також не заперечувалось те, що відповідач сплачує частину вартості комунальних послуг. На думку суду, спір між сторонами з приводу утримання житла не пов'язаний із вимогами про стягнення аліментів та має вирішуватись окремо від них, шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

Відтак, дотримуючись принципу розумності та справедливості, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням повно, всебічно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 202, 205, 206 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 14, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної та потребуючої матеріальної допомоги матері - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць