РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Волноваський районний суд Донецької області у складі: головуючого судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі - Гуровій Л.Л.,

за участю позивачки - не з"явилася,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

за участю відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя, визнання права власності, стягнення вартості майна, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільно набутого майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася 01.08.2013 року до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 09.11.2004 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 Під час шлюбу ними було придбано автомобіль НОМЕР_1, 2003 року випуску, який був зареєстрований за відповідачем. Наразі справа про розлучення перебуває в суді, виникла потреба розділити автомобіль. Тому просить суд поділити автомобіль «Славута» наступним чином, залишити автомобіль на праві приватної власності відповідачеві, стягнувши на її користь 1/2 частину вартості майна в розмірі 5000 гривень, стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом декілька разів уточнювала позовні вимоги, врешті просила суд в уточненій позовній заяві від 10.08.2016 року ( Т.2, а.с.246-247) поділити автомобіль «Славута» наступним чином: залишити автомобіль на праві приватної власності відповідачеві, стягнувши на її користь 1/2 частину вартості майна в розмірі 12416 гривень 48 копійок, визнати за нею на праві особистої приватної власності на виконаний косметичний ремонт (побілка, фарбування) в квартирі АДРЕСА_1, газову плиту, двері вхідні чорного кольору, холодильник «Самсунг», ліжко деревяне. Оскільки зазначені вище речі були придбані після того, як вони з відповідачем стали проживати окремо після березня 2010 року. Даний факт зазначений в рішенні Волноваського районного суду Донецької області від 19 серпня 2013 року про розірвання шлюбу. Окрім того, просила в уточненій заяві від 11.07.2017 року стягнути судові витрати: судовий збір 487 гривень 20 копійок, витрати на судово-автотехнічну експертизу 1590 гривень 40 копійок, витрати на правову допомогу 1000 гривень, всього 3077 гривень 76 копійок.

23.12.2013 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Волноваського районного суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4, в якій зазначив, що ОСОБА_4 при зверненні до суду з позовом просила розділити автомобіль, придбаний за час проживання у шлюбі, при цьому не зазначила інше майно, придбане під час шлюбу, зокрема: компютер вартістю 4500 грн., холодильник «Самсунг» вартістю 3000 грн., пральну машину автомат «Самсунг» вартістю 1500 грн., меблі для кухні вартістю 500 грн., пилосос вартістю 350 грн., ліжко вартістю 2700 грн., мікрохвильову піч вартістю 1350 грн., два телевізори вартістю 1200 грн. та 1000 грн. кожен, всього 2200 грн., супутникову антену вартістю 1500 грн., газову плиту вартістю 800 грн., газову колонку вартістю 1000 грн., газовий котел «Теплоген» вартістю 1400 грн., лічильник газовий вартістю 250 грн., бак для води вартістю 150 грн., насос для подачі води вартістю 380 грн. Все вказано майно залишилось у власності ОСОБА_4, крім телевізора Самсунг та автомобіля. Всього на загальну суму 34030 грн. (24030 грн. + 10000 грн. вартість автомобіля). Крім того, під час шлюбу за спільні кошти спільно з позивачем за первісним позовом ОСОБА_4 ними було зроблено косметичний ремонт в квартирі АДРЕСА_2, яка належить позивачці, а саме встановлено: нові вхідні двері вартістю 1200 грн., індивідуальне опалення квартири (проект опалення 300 грн., радіатори опалення - 2000 грн. (40 секцій по 50 грн. одна секція), монтаж опалення 600 грн., фурнітура, крани, труби для опалення та каналізації 2850 грн.), шпалери 850 грн., монтаж та підключення газу 850 грн., люстри 5 шт. 800 грн., заміна труб каналізації 650 грн. Всього на суму 10100 грн. Тому просив поділити спільне майно таким чином: виділити йому автомобіль ЗАЗ модель 110307, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 10000 грн. та телевізор «Самсунг» вартістю 1000 грн., все інше майно на загальну суму 23030 грн. виділити ОСОБА_4

В судовому засіданні відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 декілька разів уточняв позовні вимоги, врешті просив суд в уточненій позовній заяві від 14.07.2015 року ( Т.1, а.с.46-47) поділити спільне майно, нажите ними за час подружнього життя шляхом визнання права власності за ОСОБА_4 на наступне майно: компютер, музичний центр, холодильник «Самсунг», пральну машину автомат «Самсунг», меблі для кухні, пилосос, ліжко, мікрохвильову піч, телевізор «Самсунг», газову плиту, супутникову тарілку та тюнер, газову колонку, газовий котел «Теплоген», лічильник газовий, бак для води, насос для подачі води на загальну суму 23030 грн. Залишити за ним на праві власності автомобіль ЗАЗ модель 110307, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 10000 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на його користь 2000Є, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.07.2015 року складає 49020 грн., оскільки вони спільно за час роботи в Греції заробили 4000Є. Крім того, просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь ? частину грошей, які були витрачені з сімейного бюджету на косметичний ремонт квартири відповідачки в сумі 5050 грн.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій на позовних вимогах наполягала, просила розглянути справу за її відсутності у присутності її представника адвоката ОСОБА_1

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні показала, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя та позивачка має право на ? частину вартості автомобіля, шлюбні відносини та спільне проживання сторони припинили 01.04.2010 року, шлюб розірваний рішенням Волноваського районного суду 19.08.2013 року. Зустрічний позов ОСОБА_4 визнала частково. Компютер був придбаний 23.12.2003 року її сином, про що є гарантійний талон, музичний центр придбав її син ОСОБА_5 відповідно до кредитного договору, холодильник «Самсунг» ОСОБА_4 придбала в кредит. Крім того, люстри, пральну машину, пилосос, ліжко, мікрохвильову піч, газову плиту в шлюбі вони не набували. Газове обладнання вони придбали у 2006 році, з урахуванням строку експлуатації, воно частково вийшло з ладу, що не може прирівнюватись до вартості, вказаної ОСОБА_2, та вже частково замінено на нове, що підтверджується також наявними квитанціями. Зароблені у Греції 4000Є ОСОБА_2 витратив на власні потреби, а саме придбав спірний автомобіль за 3000Є, золоті вироби на 1000Є, сплатив операцію з видалення жовчного міхура, купив дві мисливські рушниці та сплатив ліцензію на перевезення пасажирів, виготовив памятники. Вхідні двері ОСОБА_4 встановила за власні кошти. Супутникову антену вітром та заметіллю у 2009 році знесло та на даний час місце знаходження її невідоме. Не заперечувала залишити за ОСОБА_2 право власності на телевізор «Самсунг». А їй на праві власності залишити кухонні меблі, телевізор «Фунай», газовий котел, газовий лічильник.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні чітко не визначився зі своєю позицією, а пропонував компромісний варіант у разі виділення йому та визнання за ним права власності на автомобіль та телевізор «Самсунг» погоджується залишити все спільне майно, нажите під час проживання однією сімєю та відмовитись від компенсації за косметичний ремонт.

Представник відповідача ОСОБА_6 на задоволенні зустрічного позову наполягав, надав пояснення аналогічні, викладеним у зустрічному позові.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Зі свідоцтва про шлюб серії І-НО №320437, виданого виконкомом Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області 18 липня 2013 року, актовий запис №7 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 09 листопада 2004 року (Т.2, а.с.7).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ст. 65 СК України).

Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу вбачається, що автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, рік випуску 2003, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 В графі особливі відмітки вказано, що його придбано на підставі біржової угоди 577114 27.06.2006 року (Т.2, а.с.44), тобто у період перебування сторін у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.

З рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19.08.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинили проживати однією родиною в березні 2010 року, подальше спільне життя подружжя не можливе, тому шлюб між сторонами розірвано (Т.2, а.с.42).

Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищевказаним судовим рішенням встановлено, що сторони перестали проживати однією сімєю з березня 2010 року та даний факт не підлягає доказуванню.

Згідно із вимогами ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

На підставі ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право колишнього подружжя на частку у спільному сумісному майні зберігається незалежно від припинення шлюбу (ст. 68 СК України). У випадку порушення цього права особа має право на його захист. До таких вимог позовна давність застосовується у три роки, вона обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ст. ст. 20, 72 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 19 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Згідно з положеннями статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

На підставі ст.ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі ст.41 Конституції України право власності передбачає можливість власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у здійсненні.

З висновку судової автотоварознавчої експертизи №382 від 26.12.2015 року встановлено, що ринкова вартість колісного транспортного засобу легкового автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2003 року випуску, який належить ОСОБА_2 склала 24832,96 грн. (а.с.155-161).

При вирішенні питання про поділ автомобіля ЗАЗ, який є спільною сумісною власністю подружжя суд керується правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у справі № 6-2811цс15.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною пятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи те, що попереднього внесення відповідної грошової суми для компенсації вартості частини автомобіля ЗАЗ на депозитний рахунок суду не відбулося, автомобіль як неподільна річ не може бути реально поділений між сторонами,суд приходить до переконання про залишення цього автомобіля в спільній частковій власності з виділом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права власності на ? частину автомобіля кожному.

Як вбачається з товарного чеку та керівництва по експлуатації телевізор марки «Самсунг» був придбаний 28.05.2008 року, тобто в період проживання подружжя (а.с.124).

При цьому, суд приймає до уваги позицію ОСОБА_4, яка не заперечувала проти залишення на праві власності ОСОБА_2 телевізора «Самсунг».

З акту приймання робіт за липень 2006 року встановлено, що при проведенні індивідуального опалення по вул. Молодіжній, 3/10 в с. Ближнє, яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору міни квартирами від 20.11.1996 року, були виконані роботи загальною сумою 647,51 грн. (Т.2, а.с.134, 218).

Відповідно до квитанції б/н від 05.07.2006 року ОСОБА_2 придбав кран, трійник, радіатори опалення та ін. на загальну суму 3850 грн. (Т.2, а.с.43).

Суд не приймає до уваги вказаний акт та квитанцію, оскільки на момент розгляду справи у суді будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертизи не проведені, що позбавляє можливості суд встановити вартість будівельних робіт, вартість будівельних матеріалів. ОСОБА_4 посилається на те, що майже все обладнання, встановлене під час розробки індивідуального опалення, враховуючи строк експлуатації, вийшло з ладу та тричі частково замінено на нові деталі, придбані нею за власний рахунок. Крім того, суд звертає увагу, що з квитанції взагалі не можливо встановити, для якої квартири всі деталі були придбані. Інших доказів на підтвердження цього факту відповідачем ОСОБА_2 суду не надано.

Як вбачається з товарного чеку б/н від 15.06.2013 року ОСОБА_4 вже здійснила часткову заміну встановленого газового обладнання після розірвання шлюбу на загальну суму 5380 грн. (Т.2, а.с.134).

З приводу твердження відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про необхідність стягнення з ОСОБА_4 2000Є, які вони спільно заробили під час перебування у Греції, перебуваючи у шлюбі, суд зазначає наступне.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_2 посилається на розписку ОСОБА_8, яка отримала від нього 07.04.2005 року 4000Є за припинення кримінальної справи у відношенні сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 (Т.2, а.с.102) та копії закордонного паспорта, перекладені з грецької мови податкову заяву, довідку про присвоєння номера в реєстрі платників податків, податкову декларацію за 2006 рік. При цьому суд звертає увагу, що з вказаних документів суд не має можливості встановити суму отриманих доходів в Греції. ОСОБА_2 предявляє вимоги в 4000Є, в довідці про відсутність заборгованості за податковими зобовязаннями вказана сума 9180Є, в податковій декларації про доходи за 2006 рік 9986Є. ОСОБА_4, відповідач за зустрічним позовом, повністю заперечує витрати цих доходів на потреби сімї та надання під розписку ОСОБА_8, за винятком придбання спірного автомобіля ЗАЗ за 3000Є, а всі останні кошти, зі слів відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 витратив на власні потреби, зокрема придбав золоті вироби на 1000Є, сплатив операцію з видалення жовчного міхура, купив дві мисливські рушниці та сплатив ліцензію на перевезення пасажирів, виготовив памятники (копії ліцензії, придбання памятників, підтвердження наявності мисливської зброї у ОСОБА_2 є в матеріалах справи, крім того зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль ЗАЗ було придбано за біржовою угодою 27.06.2006 року (а.с.70, 71, 114, 116). Крім того зазначила, що відповідач ОСОБА_2 в родинних відносинах з громадянкою ОСОБА_8, тому вона могла в його інтересах скласти цю розписку, яка не відповідає дійсності.

З висновку №382/1 судової товарознавчої експертизи від 26.01.2016 року та акту огляду №382/1 обєкту нерухомого майна встановлено, що компютер, музичний центр, холодильник «Самсунг», ліжко, газова плита, для огляду не надані, оскільки придбані, зі слів ОСОБА_4 після припинення шлюбних відносин, пральна машина «Самсунг» відсутня, є пральна машина «LG», яка придбана зі слів ОСОБА_4 після припинення шлюбних відносин, кухонний мякий куток вартістю 475 грн. придбаний 28.06.2006 року, пилосос та мікрохвильова піч утилізовані, бо вийшли з ладу, телевізор «Фунай» відключений від антени, ОСОБА_4 ним не користується, супутникова антена відсутня, бак для води демонтований, газовий котел, газовий лічильник, насос для подачі встановлені та знаходяться в робочому стані (Т.2, а.с.171-172).

Таким чином, встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано: кухонний м"який куток вартістю 600 гривень, телевізор "Фунай" вартістю 600 гривень, газовий котел вартістю 2500 гривень, газовий лічильник вартістю 440 гривень, насос циркулярний вартістю 550 грн. (Т.2, а.с.166-168).

Вартість вищевказаного майна встановлена на підставі висновку експертизи.

З гарантійного талону на компютер №024737, квитанції до розрахунково-товарного чеку №43326 від 23.12.2003 року вбачається, що син ОСОБА_4 ОСОБА_5 придбав на підставі кредитного договору №3639 від 11.09.2003 року ПЕВМ у складі, монітор, принтер, кабель, подовжувач з фільтром (Т.2, а.с.126-128).

Тобто, судом встановлено, що компютер придбаний не подружжям, а сином ОСОБА_4 ОСОБА_5, тому позовна вимога зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ цього майна не підлягає задоволенню, оскільки він не є спільною сумісною власністю подружжя.

Факт придбання музичного центру ОСОБА_2 не доведено, ОСОБА_4 заперечує, що він є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки також придбаний її сином ОСОБА_5 відповідно до кредитного договору, тому в цій частині вимоги зустрічного позову також не підлягають задоволенню.

Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 стверджує, що до дня розірвання шлюбу, тобто до 19.08.2013 року вони проживали однією сімєю та придбавали все майно спільно, як доказ цього надав суду фото з весілля сина ОСОБА_4 датоване 12.08.2010 року, тобто пізніше, ніж встановлено рішенням Волноваського районного суду факт припинення шлюбних відносин.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Факт присутності на одному фото ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не доводить факту спільного проживання та того, що особи повязані спільним побутом.

З товарного чеку від 07.06.2010 року, наданого ОСОБА_4 вбачається, що вона придбала двері чорного кольору 07.06.2010 року загальною вартістю 1160 грн. (т.2, а.с.122).

Газова плита придбана 13.04.2010 року, що підтверджується керівництвом по експлуатації з печаткою фізичної особи підприємця ОСОБА_9 (Т.2, а.с.124).

З інструкції по експлуатації та доглядом за меблями встановлено, що деревяне ліжко придбане 05.06.2010 року (Т.2, а.с.125).

Відповідно до видаткової накладної №ЛБ-9664 від 12 серпня 2010 року ОСОБА_4 придбала холодильник «Самсунг» загальною вартістю 5485 грн.46 коп. на умовах кредиту (Т.2, а.с.120, 189).

З рахунку б/н від 25.04.2010 року встановлено, що ОСОБА_4 придбала пральну машину автомат загальною сумою 1480 грн. (Т.2, а.с.131).

З товарного чеку №18 від 28.05.2010 року встановлено, що бра та 3 люстри на загальну суму 540 грн. були придбані 28.05.2010 року (Т.2, а.с.133).

Таким чином, судом встановлено, що все вищевказане майно ОСОБА_4 придбала після березня 2010 року, тобто після дати, встановленої в рішенні Волноваського районного суду Донецької області від 19.08.2013 року, датою припинення проживання однією сімєю.

З видаткової накладної Рнк/ML-0003079 від 18.06.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 придбала ремонтні матеріали, двері, ручки, вікно, зєднання на загальну суму 10593 грн. 60 коп., до постановлення рішення судом про розірвання шлюбу, але після припинення проживання однією сімєю (Т.2, а.с.132), тому позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про часткову компенсацію проведеного косметичного ремонту в квартирі ОСОБА_4 також не підлягають задоволенню.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що з 1985 року сусід з ОСОБА_4, знає їх сімю, був у них квартирі, знає, що після приїзду з Греції вони міняли водопровід, каналізацію в 2006-2008 роках.

Пояснення свідка, для вирішення спору про поділ спільного майна подружжя доказового значення не мають.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог первісного позову частково, а саме визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_3, та залишити вказане майно в спільній частковій власності з ОСОБА_2; визнати за нею право особистої власності на газову плиту, двері вхідні чорного кольору, холодильник "Самсунг", ліжко дерев"яне, які придбані після припинення проживання однією сімєю у березні 2010 року, залишити їй на праві власності кухонний м"який куток вартістю 600 гривень, телевізор "Фунай" вартістю 600 гривень, газовий котел вартістю 2500 гривень, газовий лічильник вартістю 440 гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. На підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Всупереч зазначеним вимогам законодавства відповідачем ОСОБА_2 не було надано судові достатніх та переконливих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо придбання спірного майна за власні кошти.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 позивачем за зустрічним позовом не доведено факт придбання за спільні кошти в період перебування у шлюбі наступного майна: компютер, музичний центр, холодильник «Самсунг», пральна машина автомат «Самсунг», ліжко, газова плита. У висновку експерта встановлено, що пилосос та мікрохвильова піч вийшли з ладу та утилізовані, бак для води демонтований, супутникова антена та тюнер відсутні, наявність у спільній сумісній власності подружжя грошових коштів в сумі 4000Є та факт проведення косметичного ремонту в квартирі ОСОБА_4 позивачем також не доведено, тому суд вважає за необхідне в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити.

Придбаний подружжям автомобіль НОМЕР_3 суд вирішив залишити у в спільній частковій власності, залишивши ОСОБА_2 права власності на ? частину спірного автомобіля.

Придбані подружжям в період шлюбу: телевізор «Самсунг», суд вважає за необхідне залишити на праві власності за ОСОБА_2, меблі для кухні, газовий котел, лічильник газовий та телевізор «Фунай» суд вважає за необхідне залишити на праві власності ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, враховуючи обсяг задоволених вимог за первісним позовом, згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 підлягають судові витрати: судовий збір - 487 гривенеь 20 копійок, 1590 гривень 40 копійок - вартість судово-автотехнічної експертизи, витрати на правову допомогу - 1000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 31, 60, 131, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя, визнання права власності, стягнення вартості майна, та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільно набутого майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошової компенсації, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_3, залишивши за ОСОБА_2 право власності на ? частину спірного автомобіля та залишити вказане майно в спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

За позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя, визнання права власності, стягнення вартості майна, визнати за ОСОБА_4 право особистої власності на газову плиту, двері вхідні чорного кольору, холодильник "Самсунг", ліжко дерев"яне.

За зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільно набутого майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошової компенсації, за ОСОБА_2 залишити на праві власності телевізор "Самсунг" .

За зустрічним позовом ОСОБА_4 залишити на праві власності кухонний м"який куток вартістю 600 гривень, телевізор "Фунай" вартістю 600 гривень, газовий котел вартістю 2500 гривень, газовий лічильник вартістю 440 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати : судовий збір - 487 гривенеь 20 копійок, 1590 гривень 40 копійок - вартість судово-автотехнічної експертизи, витрати на правову допомогу - 1000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом відмовити.

Повний текст рішення складено 14 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання копії рішення особою, яка брала участь у справі, але не була присутньою в судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

Суддя: О.С.Овчиннікова