Номер провадження: 22-ц/785/993/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» про стягнення грошових коштів,

встановила:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» (далі - ТОВ «ПБГ ІНТОБУД») про стягнення грошових коштів у розмірі 51088,01 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, 05.11.2014 року між нею та ТОВ «ПБГ ІНТОБУД» було укладено договір № 30/51 про пайову участь у будівництві, згідно з умовами якого вона зобов'язалася прийняти пайову участь у будівництві житлового будинку по вул. Марсельській, 30 у м. Одесі та відповідно до п. 3.1. цього договору не пізніше 30.11.2016 року сплатити відповідачу 582526,00 грн за встановленим цим договором графіком та на виконання умов цього договору нею було сплачено відповідачу грошові кошти у сумі 205022,00 грн; і, по-друге, своїм листом № 630 від 28.10.2015 року відповідач повідомив їй про розірвання згаданого договору № 30/51 про пайову участь у будівництві від 05.11.2014 року, а також про зобов'язання сплати нею на користь відповідача пені за прострочення оплати більш ніж на 10-ть банківських днів відповідно до п.5.2. вказаного договору у сумі 51088,01 грн та неустойки за таке саме порушення у розмірі 10 % від ціни договору, що становить 58252,60 грн, й з врахуванням пені та неустойки відповідач визначив належну їй за цим договором суму до виплати у розмірі 95681,39 грн.

Проте позивач вважає, що подвійне застосування відповідальності за одне й те саме порушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача передбачену п. 5.2. та 5.3. договору № 30/51 про пайову участь суму пеню у розмірі 51088,01 грн.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 підтримав позов, а представник відповідача - Василін В.В. не визнав позов, а також подав адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» (, місцезнаходження : 65014, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 32, п/р 9112 в ПАТ «Банк Восток», МФО 307123) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН : НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області 29.02.1996 року, що зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1) грошові кошти в сумі 51088 (п'ятдесят одна тисяча вісімдесят вісім) грн 01 коп. та судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн 20 коп.

На вказане рішення суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

05.11.2014 року між ТОВ «ПБГ ІНТОБУД» та ОСОБА_2 було укладено договір про пайову участь у будівництві житла № 30/51, згідно з умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалася взяти участь у будівництві житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 30.

Відповідно до п. 3.1. цього договору, на виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором, ОСОБА_2 зобов'язалася не пізніше 30.11.2016 року сплатити відповідачу 582526,00 грн за встановленим цим договором графіком платежів.

На виконання умов цього договору ОСОБА_2 сплатила відповідачу грошові кошти у сумі 205022,00 грн, тобто виконала свої зобов'язання щодо сплати встановленого графіком платежів договору першого платежу не пізніше 06.04.2014 року

Проте в подальшому, порушуючи умови договору про пайову участь у будівництві житла № 30/51 від 05.11.2014 року, позивач не сплатила ані платіж, строк сплати якого встановлено до 30.03.2015 року, ані платіж, строк сплати якого встановлено до 30.07.2015 року, - в зв'язку з чим відповідач, у відповідності до п. 5.3. цього договору, своїм листом від 28.10.2015 року № 630 повідомив позивача про розірвання цього договору, а згодом повернув позивачу сплачені нею за цим договором грошові кошти, за вирахуванням пені та штрафу, передбачених п. 5.2., 5.3. цього договору за порушення його умов.

При цьому, як вбачаться з зробленого відповідачем розрахунку пені та неустойки відповідно до згаданого договору, передбачена п. 5.2. цього договору пеня за прострочення платежу, строк сплати якого настав 30.03.2015 року, нарахована за період з 01.04.2015 року по 28.10.2015 року включно та становить 37953,78 грн, а пеня за прострочення платежу, строк сплати якого настав 30.07.2015 року, нарахована за період з 01.08.2015 року по 28.10.2015 року та становить 13134,23 грн, що разом становить 51088,01 грн. Розмір неустойки, передбаченої п. 5.3. цього договору (10 % від ціни договору), становить 58252,60 грн (а.с. 18-19).

Згідно з платіжним дорученням № 424 від 13.05.2016 року відповідач повернув ОСОБА_2 грошові кошти за вказаним договором у розмірі 95681,39 грн (205022,00грн - 51088,01 грн - 58252,60 грн = 95681,39грн).

Відповідно до п. 5.2. цього договору, у випадку пропуску строку внесення грошових коштів, визначених в розділі 3 договору, більш ніж на 10-ть банківських днів, пайщик сплачує підприємству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни договору за кожен день прострочення.

Згідно з п. 5.3. цього договору, прострочення оплати на термін більше 10-ти банківських днів визнається відмовою пайщика від виконання своїх грошових зобов'язань і дає право підприємству розірвати цей договір шляхом письмового повідомлення пайщика. У цьому випадку підприємство з урахуванням п. 8.3. договору повертає пайщику перераховані ним на поточний рахунок підприємства або внесені в касу підприємств грошові кошти за вирахуванням неустойки у розмірі 10 % від ціни договору.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, що набула правового висновку, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднані до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на наведене, суд дійшов до вірного висновку, що одночасне застосування пені і штрафу, що передбачені п.5.2., 5.3. укладеного між сторонами договору про пайову участь у будівництві житла № 30/51 від 05.11.2014 року за одне й те саме порушення, а саме прострочення строку внесення чергового платежу, встановленого наведеним в п.3.1. цього договору графіком платежів, більш ніж на 10-ть банківських днів, суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд також стягнув з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн, пов'язані із сплатою судового збору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наведені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-будівельна група ІНТОБУД» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко