ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1037/17
провадження № 2/753/2911/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення вартості навантажувача в сумі 85 156 гривень та вартості найму навантажувача в сумі 436 800 гривень, а разом 521 956 гривень , суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 19.01. 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення вартості навантажувача в сумі 85 156 гривень та вартості найму навантажувача в сумі 436 800 гривень, а разом 521 956 гривень. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на той факт, що 11жовтня 2011року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір найму бензинового автонавантажувача виробництва Львівського заводу . Договір найму був укладений в простій письмовій формі у вигляді розписки та накладної про передачу навантажувача.

Відповідач написав розписку про отримання навантажувача та підписався в накладній про його отримання, тобто передавши навантажувач відповідачу, він виконав свої зобов"язання за договором найму. Оскільки строк договору найму сторонами не встановлений, то відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним на невизначений строк. Відповідач збирався використовувати навантажувач для заготівлі дров.

Сторони у договорі найму (розписці) встановили, що розрахунок за найм навантажувача також повинен був виконуватися готовою продукцією дровами, а саме 3 піддони ( упаковки) дров твердих порід дерев за місяць використання навантажувача, що тотожно 6 складометрам (складометр дров дорівнює ширині помноженій на висоту помноженій на довжину дров) .

За весь строк найму до цього часу Відповідач на виконання умов договору передав йому 20 піддонів (упаковок) дров, що дорівнює 40 складометрам та є платою за 6,6місяців найму навантажувача. Факт передачі йому дров є фактично підтвердженням виконання умов Договору Відповідачем за цей період.

Разом з тим,після цього Відповідач перестав передавати йому дрова в рахунок оплати за найм навантажувача. З 24.04.2015 по 17.08.2016року він був мобілізований до Збройних сил України та знаходився в зоні проведення Анти терористичної операції та не мав змоги відмовитися від договору та захистити свої права у суді.

02 грудня 2016року (після демобілізації) ним було цінним листом з описом направлено Відповідачу лист про припинення договору найму з вимогою про повернення навантажувача або його вартості та оплати за його найм. Зазначений лист повернувся йому за закінченням терміну зберігання на пошті, тобто Відповідач не захотів його отримати .

Разом з тим після цього він особисто поїхав за місцем проживання Відповідача та вручив цей лист під підпис . Після вручення листа Відповідач приїжджав до нього 23 січня 2017року та обіцяв повернути навантажувач, проте знову не повернув.

Таким чином Договір найму є припиненим з 10 січня 2017року (дата повернення листа), проте Відповідач не повернув навантажувач ні кошти за нього, а також не розрахувався за його найм, чим порушив і продовжує порушувати умови договору.

Таким чином оскільки Відповідач не повернув навантажувач, він повинен відшкодувати йому завдані збитки в розмірі вартості навантажувача. На момент передачі Відповідачу навантажувача його вартість була оцінена Сторонами у 25 000,00гривень, що на той момент по курсу долара ГІБУ (8 гривень за 1 долар) становило 3125 доларів США. На сьогодні по курсу НБУ (27,25гривень за 1 долар станом на 13.01. 2017 року вартість навантажувача становить 85156,00 гривень. Вартість подібного навантажувача па ринку на сьогоднішній день коливається від 75000,00 до 150000.00гривень .

Крім того Відповідач зобов'язаний також здійснити оплату за найм навантажувача за період з травня 2012року по грудень 2016року включно (56 місяців).

Вартість 1 піддона (упаковки) дров, що дорівнює 2 складометрам, на сьогодні становить щонайменше 2600,00гривень. Таким чином Відповідач заборгував йому 336 (6 складометрів х 56 місяців складометрів дров, що дорівнює 168 упаковок дров на загальну суму 436800,00 ( 168 х 2600 гривень).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє за довіреністю НВО 808838 від 29.03. 2017 року ( а.с. 56) позовні вимоги не визнав, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у позові.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків під присягою ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням письмових заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (не споживна річ).

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим, позивач вважає, що надана ним суду розписка від імені ОСОБА_5 є договором найму автонавантажувача виробництва Львівського заводу (бензинового). Крім того, що автонавантажувач є виробництва Львівського заводу, більше нічим не підтверджується, що саме вказаний навантажувач є власністю позивача, не зазначена конкретна марка, рік його випуску, його державний ( реєстраційний) номер, номер рами, шасі, номер двигуна, всупереч вимогам ст. 184 ЦК України, де ч.1 ст. 184 ЦК України зазначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

В даному випадку в договорі найму необхідно було вказати конкретну марку Львівського автонавантажувача, рік його випуску, його державний (реєстраційний) номер, номер рами, (шасі), номер двигуна. Саме ці номери індивідуалізують конкретний самохідний механізм в ряді йому подібних.

Технологічний транспортний засіб, яким є автонавантажувач, згідно Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 січня 2010 р. № 8 підлягає обов'язковій реєстрації відповідно п. 6. Юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи зобов'язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України. Експлуатація незареєстрованих технологічних транспортних засобів забороняється.

Як вбачається із пояснень представника відповідача, його довіритель дійсно мав намір взяти в ОСОБА_3 в оренду автонавантажувач. Але саме офіційно, з дотриманням всіх необхідних вимог закону. Зокрема укласти договір оренди. Однак позивач ОСОБА_3 щоб прискорити процедуру передачі йому автонавантажувача запропонував написати йому розписку, а найближчими днями підготувати та підписати зі ним договір оренди. На його вимогу він написав розписку. При цьому він вимагав надати йому реєстраційні документи на навантажувач, оскільки він не міг транспортувати самохідний механізм без реєстраційних документів. При цьому виявилось, що ніяких документів у ОСОБА_3 на автонавантажувач немає і його не можна визначити індивідуальними ознаками.

Статтею 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі, або особа яка має майнові права.

ОСОБА_3 не був власником і не мав майнових прав на автонавантажувач. Тому він відмовився від подальших переговорів розуміючи, що автонавантажувач може бути взагалі краденим. І саме те, що автонавантажувач не належить ОСОБА_3 і спонукає його віддати комусь цей автонавантажувач, оскільки він сам боявся його використовувати.

Тим більше, що згідно вищевказаного Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів п. 8. Експлуатація незареєстрованих технологічних транспортних засобів забороняється.

Автонавантажувачем зацікавився чоловік, який був присутнім при їх розмовах і наскільки йому відомо він погодився використовувати його. Він особисто ніяких розрахунків з позивачем не здійснював. І на наданій суду позивачем накладній підпис від його імені не відповідача ОСОБА_5.

Таким чином позивач, вимагає від відповідача повернути йому якийсь невстановлений та індивідуально не визначений автонавантажувач, вважаючи, що порушено його право власності.

Проте це право власності на конкретний предмет (автонавантажувач) у позивача відсутнє і тому не може бути порушене, оскільки не може бути порушене те чого не існує.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем безпідставно вказано вартість невідомого автонавантажувача. Ніяких документів, чи експертних оцінок вартості автонавантажувача позивач у судове засідання не зміг надати щодо оренди автонавантажувача. Вказаний установлений факт і не спростовує і сам позивач, що документів на автонавантажувач у нього не було.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які перебувають з позивачем у партнерських та трудових відносинах, пояснили суду, що на території підприємства "Фідер" знаходився автонавантажувач, в 2011 році вони бачили як його вантажили на евакуатор, подальша його доля їм не відомо, також у їх присутності ніякі розписки не писалися, гроші чи інші речі не передавалися, про документи на навантажувач їм також нічого не відомо.

Водночас , позивач вказує, що останній раз він отримував плату дровами в квітні 2012року. На даний час сплив термін позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ніяких поважних причин порушення строку позивач суду не надав.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

В постанові від 21.05.2014 року у справі №6-7цс14 Верховний Суд України, проаналізувавши норму ч.1 ст.261 ЦК України, дійшов висновку, що за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Тобто, на момент звернення до суду з даним позовом сплив строк позовної давності, який розпочався з моменту проінформованості позивача про порушення його прав, а саме з квітня 2012 року, коли позивач отримав плату дровами

Відповідно до ч. 5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Посилання позивача на те, що він перебував в зоні АТО, суд оцінює критично та не вважає поважною причиною пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Перебування на службі у ЗСУ ніяким чином не впливає на втрачений термін позовної давності, оскільки з 24.04.2015 по 17.08.2016року позивач був мобілізований до Збройних сил України.

Крім цього, в даному випадку не можна застосовувати ст. 263 ЦК України оскільки згідно п.4 позовна давність зупиняється лише при переведенні військових формувань на воєнний стан. А на воєнний стан збройні сили України не переведені.

Оскільки, суд не визнає поважними причини пропуску строку позовної давності та виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільно-процесуального кодексу України.

На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 11, 256, 257, 258, 261, 267, 610, 759, 760, 761, 762, 763 ЦК України та на підставі ст. ст. 3, 10, 11, 57- 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення вартості навантажувача в сумі 85 156 гривень та вартості найму навантажувача в сумі 436 800 гривень, а разом 521 956 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК