Справа № 360/1620/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» про захист прав споживача та визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 липня 2017 року він знайшов на сайті https://avtobazar.ua оголошення про продаж акційного автомобіля марки Geely GC6, 2014 року випуску, за ціною 90 000 грн., і звернувся до представництва ТОВ «Технодрім», що у м.Львові за телефоном, вказаним в оголошенні, з метою купівлі зазначеного автомобіля. 11 липня 2017 року, коли він приїхав до АДРЕСА_1, то представник вказаної компанії підтвердив актуальність зазначеної пропозиції, та запропонував внести передоплату у розмірі 50 % вартості зазначеного автомобіля, надавши аркуш паперу із зазначеними на ньому банківськими реквізитами ТОВ «Технодрім». Представник відповідача його /позивача/ запевняв, що кошти, які він має сплатити, це часткова оплата ціни автомобіля, необхідна для поставки даного автомобіля, яку потрібно внести терміново, поки вона /представник/ буде заповнювати договір для бронювання товару.

Так, він /позивач/ до підписання договору фінансового лізингу, 11 липня 2017 року перерахував на рахунок ТОВ «Технодрім» 45 000 грн. Представником відповідача не було надано йому достатньо часу для ознайомлення з самим договором фінансового лізингу, натомість йому /позивачу/ повідомили, що в договорі все добре і чим швидше він його підпише, тим скоріше отримає акційний автомобіль.

В подальшому, того ж дня, 11 липня 2017 року, він /ОСОБА_1./ підписав договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансовий лізинг) № 0045/1, але, одразу після підписання зазначеного договору він /позивач/ помітив, що замість автомобіля марки Geely GC 6 2014 року випуску, в договорі було зазначено автомобіль, марки Chevrolet Tracker, на що менеджер компанії повідомив, що це їх внутрішні справи, необхідні для перекриття вартості акційного авто, та пообіцяв доставити транспортний засіб позивачу на наступний день. На наступний день автомобіль доставлено не було, та потім ОСОБА_1 подзвонив представник відповідача і повідомив, що потрібно очікувати авто за місцем проживання 14 або 17 числа липня місця поточного року, однак до цього часу поставки автомобіля не було.

Коли він /позивач/ уважно ознайомився з умовами вказаного договору, то з»ясував, що замість обіцяних строків поставки автомобіля до 5 робочих днів, у п. 4.1. договору зазначено 30 робочих днів (або 90 днів у разі відсутності автомобіля в Україні) з моменту оплати на рахунок відповідача комісії за організацію угоди (10 %), авансового платежу (50 % ціни предмету лізингу), комісії за передачу предмету лізингу. Крім того представниками відповідача його було введено в оману щодо природи самого договору фінансового лізингу, а саме його /позивача/ запевняли, що він нібито купує автомобіль з можливістю розстрочки оплати, що змісту вказаного договору взагалі не відповідає, замість узгодженого автомобіля марки Geely GC 6 2014 року випуску за ціною 90 000 грн., менеджери компанії, без його /позивача/ на це згоди та волі, у зазначений договір від руки вписали автомобіль марки Chevrolet Tracker, вартістю 450 000 грн. Також, як з»ясувалося, 45000 грн., які він сплатив на рахунок відповідача, нібито як передоплату у розмірі 50 % від ціни автомобіля, відповідно договору вважається комісією за організацію угоди, яка Законом України «Про фінансовий лізинг» взагалі не передбачена, а згідно договору це першочерговий єдиноразовий платіж за організацію та ведення договору протягом терміну його дії, даний платіж включає в себе витрати лізингодавця безпосередньо пов»язані з укладенням, виконанням та обслуговуванням договору лізингу, розмір такої комісії відображений у Додатку № 1 до договору і становить 10% від ціни предмета лізингу та складає саме 45 000 грн., згідно умов договору така комісія не підлягає поверненню лізингоодержувачу ні в разі виконання договору, ні у разі його розірвання. Сплачуючи кошти на рахунок відповідача у зазначеній сумі він /позивач/ був певен, що частково оплачує вартість автомобіля, про що його запевняли і представники позивача.

Вважає, що відповідачем умисно його було введено в оману щодо істотних умов зазначеного договору, такий договір суперечить положенням Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», та вимогам Цивільного кодексу України, крім того, як з»ясувался відповідач не має ліцензії на надання фінансових послуг, а саме фінансового лізингу, і відповідно укладати подібного роду договір взагалі не мав права, також договір № 0045/1 від 11 липня 2017 року, укладений між ним /позивачем/ та ТОВ «Технодрім» всупереч вимогам чинного законодавства не було нотаріально посвідчено, а тому просив визнати недійсним вищевказаний договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0045/1 від 11 липня 2017 року, застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом стягнення з ТОВ «Технодрім» на його /ОСОБА_1./ користь коштів у сумі 45 000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив.

Відповідач ТОВ «Технодрім» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїх письмових запереченнях щодо позову від 11 вересня 2017 року зазначив, що позов не визнає.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 11 липня 2017 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Технодрім» було укладено Договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансовий лізинг) № 0045/1, за умовами якого відповідач, як лізингодавець, зобов»язався придбати предмет лізингу - транспортний засіб, марки Chevrolet Tracker, та передати його позивачу, як лізингоодержувачу, не пізніше 30 робочих днів, а у разі відсутності визначеної моделі та комплектації на території України у офіційних постачальників - не пізніше 90 (дев»яносто) робочих днів, з дати отримання на рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію угоди, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності - оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 6.4 даного договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7 даного договору та витрат відповідно до п. 3.3.2, 7.5, та п. 10.3 цього договору. У разі затримки терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), термін поставки предмета лізингу може відповідно бути змінено. Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору становить 17 208,41 дол. США з урахуванням ПДВ, що еквівалентно на дату укладення договору 450 000 грн. з ПДВ., крім того, лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з даним договором. Пунктом 6.1 договору передбачено, що комісія за організацію угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь відповідача після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату, комісія за організацію угоди входить до складу обов»язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов»язаний сплатити до моменту отримання предмета лізингу. Пунктом 6.2 договору визначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку № 1 до даного договору. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж на умовах викладених у договорі впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору. Пунктом 11.2 договору визначено, що набуття у власність (викуп) предмету лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених цим договором, у повному обсязі. Пунктом 12.1.2 договору передбачено, що у разі одностороннього розірвання договору лізингоодержувачем після придбання лізингодавцем транспортного засобу - лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, 50 % комісії за передачу предмета лізингу, комісія за організацію угоди не повертається, відповідно до п.12.1.3 у разі розірвання договору лізингоодержувачем до придбання лізингодавцем транспортного засобу - лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, комісія за передачу предмета лізингу та 10 % від комісії за організацію угоди /а.с.12-22/.

Як зазначив позивач в судовому засіданні та що підтверджується матеріалами справи /а.с.24-25/, 09 липня 2017 року він /позивач/ знайшов оголошення про продаж акційного автомобіля марки Geely GC 6 2014 року випуску на сайті https://avtobazar.ua за ціною 90 000 грн. і звернувся до представництва ТОВ «Технодрім», що у м.Львові за телефоном, вказаним в оголошенні, з метою купівлі зазначеного автомобіля. 11 липня 2017 року, коли він приїхав до АДРЕСА_1, то представник вказаної компанії підтвердив актуальність вказаної пропозиції, та запропонував внести передоплату у розмірі 50 % вартості зазначеного автомобіля, надавши аркуш паперу із зазначеними на ньому банківськими реквізитами ТОВ «Технодрім». Представник відповідача його /позивача/ запевняв, що кошти, які він має сплатити, це часткова оплата ціни автомобіля, необхідна для поставки даного автомобіля, яку потрібно внести терміново, поки вона /представник/ буде заповнювати договір для бронювання товару. Так, він /позивач/ до підписання вищевказаного договору 11 липня 2017 року перерахував на рахунок ТОВ «Технодрім» 45 000 грн., вважаючи що сплачує 50 % ціни автомобіля марки Geely GC 6 2014.

Відповідно до ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1,2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст. 1,2 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цьогоЗакону.

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 ст. 2 зазначеного Закону, Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Як вбачається із спірного договору, всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у даному договорі відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом, так, зокрема, предметом лізингу у договорі визначено: марка/модель - Chevrolet Trakcer, комплектація - 25, об»єм двигуна - 1,8, тип КПП - механіка, привід 4х2, вартістю 17 208,41 дол. США, що еквівалентно на дату укладення договору 450 000 грн., однак, таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об»єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.

Крім того, у договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог Закону, ні у договорі, ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Відповідно до ч. 6 даної статті, у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов»язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов»язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв»язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 р. у справі № 6-2766цс15.

Пунктом 12.1.2 договору передбачено, що у разі одностороннього розірвання договору лізингоодержувачем після придбання лізингодавцем транспортного засобу - лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, 50 % комісії за передачу предмета лізингу, комісія за організацію угоди не повертається.

Суд проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу від 11 липня 2017 року, укладеного між сторонами дійшов висновку, що положення п. 12.1.2 договору не відповідає положенням п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року в справі № 6-2766цс15.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 11 липня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Технодрім» нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки спірний договір фінансового лізингу містить в собі несправедливі умови договору (п. 12.1.2), істотні умови договору фінансового лізингу щодо його предмету у обсягах, визначених Законом України «Про фінансовий лізинг», між сторонами не погоджені, крім того, оспорюваний договір укладено за відсутності ліцензії у відповідача, необхідної для здійснення фінансової діяльності, а надана відповідачем копія розпорядження від 01 червня 2017 року № 2237 про видачу ТОВ «Технодрім» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, дану обставину не спростовує, оскільки таке розпорядження не містить необхідних реквізитів, зокрема, не підписане уповноваженою особою, також, вказаний договір фінансового лізингу всупереч нормам чинного законодавства не посвідчено нотаріально, то такий договір необхідно визнати недійсним та застосувати наслідки його недійсності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0045/1 від 11 липня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою відповідальністю «Технодрім», недійсним, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 45 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір у розмірі 1280 грн.

Керуючись ст. 220,226,227,509,627,628,799,806,807 ЦК України, Законами України «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, Постановою ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, ст.10,11,209,212-215,218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» про захист прав споживача та визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0045/1 від 11 липня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою відповідальністю «Технодрім», недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 45 000 (сорок п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» в дохід бюджету судовий збір в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддяА.Міланіч