Справа № 522/6847/13-ц
Провадження № 6/522/164/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.

розглянувши у судовому засіданні матеріали подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянці України ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КМ 457168, до виконання зобовязань за виконавчим документом.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначив, що подання надав до суду з метою вжиття заходів з виконання виконавчого листа № 522/6847/13, виданого 16.02.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про зобовязання ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно збудоване майно господарський блок літ. «Б», який розташований за адресою м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А.

У судове засідання державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції жодного разу не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

На підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон та тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, у випадках, коли громадянин України має неврегульовані аліментні, договірні зобов'язання або інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до узагальнень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Але, державним виконавцем, не долучені до подання документи про те, що державним виконавцем відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» були прийняті усі можливі та необхідні заходи щодо виконання виконавчого документу, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а також, що державний виконавець не наддав жодних документів, що підтверджували факт ухилення боржника, ОСОБА_1, від виконання зобовязання.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх для цього підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: "Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною". При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З огляду на вищенаведене можна дійти висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов'язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Окрім того, суд враховує той факт, що виконавче провадження, в межах якого було подано подання, на момент його розгляду закінчене, про що свідчать копії відповідних постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи те, що у відповідності до ст. 4 ЦПК України суд при здійсненні правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, у задоволенні клопотання, яке не ґрунтується на вимогах закону, слід відмовити як у заявленому без достатніх підстав.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 210, 373, 377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про заборону боржнику ОСОБА_1 виїзду за кордон відмовити.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти дні з дня її проголошення.

Суддя 22.06.2017