Справа № 301/455/17
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуги С.Д.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 29 березня 2017 року за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

встановила:

У лютому 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі по тексту - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Позов обґрунтовано тим, що 03.06.2015 року між позивачем та ТзОВ «НД-Україна» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, згідно якого застраховано легковий автомобіль Geely, д.н.з. НОМЕР_4. 23.09.2015 року в м. Києві по вул. Семена Скляренка сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля марки Volvo д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року ОСОБА_1 визнано винним в порушенні ПДР за статтею 124 КУпАП. 21.12.2015 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля Geely, д.н.з. НОМЕР_4 у розмірі 9292,41 грн. Посилаючись на викладене та ст. 993 ЦК України, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти в розмірі 9292,41 грн.

Рішенням Іршавського районного суду від 29.03.2017 року даний позов задоволено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначає, що на момент ДТП його відповідальність була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» і сума шкоди не перевищує ліміт страхової відповідальності, а тому саме його страховик повинен нести відповідальність за шкоду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що вона підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 23.09.2015 р. о 13 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Скляренка Семена відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Вольво», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1, який під час перестроювання не надав дорогу автомобілю, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтись, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, внаслідок чого останній отримав ушкодження (а.с. 5, 6). Вина ОСОБА_1 в порушенні ПДР встановлена Постановою Облонського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року, якою визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.7).

Також, із матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, належить ТзОВ «НД-Україна» (а.с.46) і такий автомобіль було застраховано згідно договору добровільного страхування транспортного засобу №0112-0101-1900 від 10.06.2015 року, укладеному між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ТзОВ «НД-Україна» (а.с.14-23)

Відповідно до звіту про оцінку №405 від 01.10.2016 року, складеному ФОП ОСОБА_2, вартість збитку, заподіяного автомобілю марки «Джелі», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, становить суму 10722,94 грн. (а.с.24-45).

ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» здійснено розрахунок суми страхового відшкодування у розмірі 9292,41 грн. (а.с. 10) і вказана сума повністю виплачена ТзОВ «НД-Україна» згідно платіжного доручення №22619 від 21.12.2015 року (а.с. 47).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи з його доведеності та обґрунтованості.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на приписах ст. 27 ЗУ «Про страхування», та ст. 993 ЦК України.

Щодо посилання апелянта на те, що на момент ДТП його відповідальність була застрахована, а відтак, саме страховик має нести відповідальність у межах страхового ліміту, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Оскільки, суд встановив вину відповідача у скоєні ДТП та факт сплати ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» суми страхового відшкодування, то вимоги позивача до ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Аналогічного висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-2587цс15 від 23.12.2015 року, який є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та спростовуються вищезазначеним правовим висновком ВСУ.

Посилання представника ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 стосовно того, що в постанові Облонського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП в мотивувальній частині міститься посилання на те, що ОСОБА_4 порушив ПДР України, може свідчити про описку в даному судовому рішенні. Оскільки, резолютивна частина даної постанови суду стосується безпосередньо ОСОБА_1, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

ОСОБА_4 керував застрахованим легковим транспортним засобом марки Geely, д.н.з. НОМЕР_4, який на праві власності належить ТзОВ «НД-Україна» як водій на підставі подорожного листа службового легкового автомобіля Серії 07-ТКБ № 43650 від 01-30 вересня 2015 року. Тобто, у момент ДТП яка мала місце 23.09.2015 року, ОСОБА_4 як працівник ТзОВ «НД-Україна» керував службовим легковим автомобілем, правомірно. Оскільки, ОСОБА_4 як водій легкового транспортного засобу, який потрапив у ДТП, і який за ним рахувався у зв'язку з використанням такого, то Довідку про пошкодження транспортного засобу, правомірно видано на його ім'я, (а.с. 5).

Зазначене, відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення доводів апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Приймаючи до уваги наведене та керуючись приписами статей 303, 307, 308, 313, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 29 березня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді