У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 16 березня 2007 року між ним та ОСОБА_7, яка на даний час змінила прізвище на ОСОБА_6, був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 52 408,55 доларів США та зобов'язалась повернути вказану суму частинами відповідно до Графіка погашення заборгованості у строк до 15 березня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами із розрахунку 12 % річних.

В цей же день, для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору, у неї утворилась заборгованість, яка станом на 16 травня 2011 року становить 60 792,61 доларів США, тому позивач просив, в рахунок погашення вказаної заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 та виселити відповідачку із вказаної квартири.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року позов задоволено.

На підставі договору іпотеки від 16 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. за № 1204, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_6, на погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 16 березня 2007 року у розмірі 60 792,61 доларів США, із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого ПАТ КБ «Приватбанк» надано право від імені ОСОБА_6 укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири.

Виселено ОСОБА_6 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, із зняттям її з реєстрації за вказаною адресою. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. В рахунок погашення заборгованості за укладеним 16 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 кредитним договором № НАН2GК01270023 станом на 16 травня 2011 року у розмірі 482 651 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3, із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень продавця.

В частині виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_4 та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою рішення суду скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року змінено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 60 558,47 доларів США, що еквівалентно 482 651 грн, що складається із: 46 491,48 доларів США - заборгованість за кредитом; 7 362,52 доларів США - заборгованість за процентами; 1 455 доларів США - заборгованість за комісією; 2 324,71 доларів США - нарахована пеня за порушення виконання зобов'язань за договором; 31,37 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 893,39 доларів США - штраф (процентна складова), звернутостягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_5 із застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» усіх повноважень продавця.

В частині виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_5 та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову у цій частині відмовлено.

Виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що оскільки відповідачка ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 16 березня 2007 року належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 16 травня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 484 517,10 грн, тому наявні правові підстави для погашення вказаної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, належну на праві власності ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_6 із застосуванням процедури її продажу банком від імені ОСОБА_6 будь-якій особі - покупцеві.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ПАТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателю, при продажі квартири надаються всі повноваження продавця, тобто судом зазначено, що позивач може продати квартиру від свого імені. Крім того, апеляційним судом визначено новий розмір заборгованості за кредитним договором, який складає 60 558,47 доларів США, що еквівалентно 482 651,00 грн. Зменшення розміру заборгованості відбулось, у зв'язку із застосуванням строку позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про виселення та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що банком не було надано доказів виконання вимог ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення відповідачки про необхідність виселення з іпотечного майна.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 16 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, згідно з яким банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 15 березня 2027 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 52 408,55 доларів, на умовах визначених вказаним кредитним договором.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 16 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_7.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» у ОСОБА_6 наявна заборгованість за кредитним договором, станом на 16 травня 2011 року, у розмірі 60 792,61 грн, яка складається з: 46 491,48 доларів США - заборгованість за кредитом; 7 362,52 грн - заборгованість по процентах; заборгованість по комісії - 1 455,00 доларів США; 2 558,85 доларів США - заборгованість з пені; 31,37 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 893,39 доларів США - штраф (процентна складова).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон України «Про іпотеку») передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Пунктами 24-25 договору іпотеки передбачено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі зазначеному в п. 35.4 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною, вище зазначеної в цьому пункті. Реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

Отже, вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак посилання суду апеляційної інстанції в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки, яка повинна бути встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайна ціни на цей вид майна, суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку», оскільки виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Крім того, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на наступне.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору від 16 березня 2007 року при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, кредит наданий в іноземній валюті - долари США та повинен сплачуватися періодичними платежами, а саме: в період з 16 по 21 число кожного місяця.

Отже, визначаючи розмір заборгованості, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно розрахунку, наданого позивачем, пеня обчислена в доларах США із переведенням в національну валюту України - гривню за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості, в той час як пеня в даному випадку має обчислюватися в гривнях від суми простроченого платежу, визначеної за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не на час виникнення заборгованості в цілому.

Також, застосовуючи спеціальну позовну давність до вимог про стягнення пені (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України), суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує строк позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, у зв'язку з чим не з'ясував чи зверталась відповідачка з відповідною заявою до місцевого суду.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню, тому підлягає скасуванню і рішення суду в частині позовних вимог про виселення, оскільки вони є похідними.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко