АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3923/17 Справа № 187/73/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Металобази Комекс» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 березня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Металобази Комекс» було укладено кредитний договір №4/11В, згідно до умов якого товариство отримало кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків та терміном користування до 31 серпня 2014 року. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір поруки №4/11В-П-2 від 29 жовтня 2014 року. Внаслідок неналежного кредитних зобовязань в ТОВ «Металобази Комекс» станом на 24 жовтня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4320483,04 доларів США, що еквівалентно 55951780,50 грн.

У звязку з чим, ПАТ «ВТБ Банк» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість на загальну суму 55951780,50 грн., а також, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку борг за кредитним договором №4/11В від 25 березня 2011 року в сумі 55951780,50 грн. (еквівалент - 4320483,04 долари США), з яких:

- просрочена заборгованість по кредиту 50509607,42 грн. (еквівалент - 3900249,47 доларів США);

- строкова заборгованість по сплаті відсотків, нарахованих з 25 вересня 2014 року по 23 жовтня 2014 року 467915,42 грн. (еквівалент 36131,48 доларів США);

- просрочена заборгованість по сплаті процентів станом на 24 жовтня 2014 року 1243993,94 грн. (еквівалент 96058,69 доларів США),

- пеня за несвоєчасну сплату процентів, що нарахована за період з 05 травня 2014 року по 24 жовтня 2014 року 57720,50 грн. (еквівалент 4457,06 доларів США);

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що нарахована за період з 05 травня 2014 року по 24 жовтня 2014 року 1919825,08 грн. (еквівалент 148245,00 доларів США);

- 3% річних за просрочення сплати коштів за період з 05 травня 2014 року по 24 жовтня 2014 року 229767,75 грн. (еквівалент 17742,20 доларів США);

- штрафні/договірні санкції, передбачені кредитних договором 1515863,29 грн. (еквівалент 117051,89 доларів США).

Також, в порядку ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача було стягнуто судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Позичальник зобовязується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Металобази Комекс» кредитного договору №4/11В від 25 березня 2011 року, банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на поточні потреби й надав йому кредит, ліміт заборгованості за яким не перевищував наданої суми в 5195249,47 доларів США зі сплатою обумовлених 11,50% річних за користування вказаними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 31 серпня 2014 року.

В подальшому до вказаного кредитного договору укладалися додаткові угоди, уточнено графік погашення заборгованості і тіла кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №4/11В від 25 березня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 25 березня 2011 року було укладено договір поруки №4/11В-П-2, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання відповідати за кредитними зобовязаннями ТОВ «Металобази Комекс» і нести солідарну відповідальність перед ПАТ «ВТБ Банк», в тому числі і сплату основного боргу за кредитним договором №4/11В від 25 березня 2011 року, нарахованих відсотків та неустойки (штрафу, пені).

До договору поруки №4/11В-П-2 від 25 березня 2011 року, також, укладалися додаткові угоди і уточнення.

Позивач свої зобовязання виконав належним чином та в повному обсязі: надав ТОВ «Металобази Комекс» кредитні кошти у розмірі 5195249,47 доларів США, що меморіальним ордером і банківськими виписками.

Внаслідок неналежного виконання ТОВ «Металобази Комекс» та ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за договорами №4/11В і №4/11В-П-2 від 25 березня 2011 року, станом на 24 жовтня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4320483,04 доларів США, що еквівалентно 55951780,50 грн., яка складається з: 3900249,47 доларів США, що еквівалентно 50509607,42 грн. заборгованість за кредитним договором; 36131,48 доларів США, що еквівалентно 467915,42 грн. строкова заборгованість по сплаті відсотків за період з 25 вересня 2014 року по 23 жовтня 2014 року; 96058,69 доларів США, що еквівалентно 1243993,94 грн. прострочена заборгованість по сплаті відсотків станом на 24 жовтня 2014 року; 4457,06 доларів США, що еквівалентно 57720,50 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 05 травня 2014 року по 24 жовтня 2014 року; 148245,00 доларів США, що еквівалентно 1919825,08 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 05 травня 2014 року по 24 жовтня 2014 року; 17742,20 доларів США, що еквівалентно 229767,75 грн. 3% річних за прострочення сплати коштів за період з 05 травня 2014 року по 24 жовтня 2014 року; 117051,89 доларів США, що еквівалентно 1515863,29 грн. штрафні/договірна санкції, передбачені кредитним договором.

Тож, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк», суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України, враховував наявні в матеріалах справи докази та виходив із того, що діями відповідача по невиконанню кредитного договору і договору поруки, позивачу було завдано майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на неповне зясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до ухвалення рішення із порушенням норм матеріального права.

Зокрема, відповідач зазначає, що договір поруки №4/11В-П-2 від 25 березня 2011 року є припиненим з 01 вересня 2014 року, оскільки термін виконання основного зобовязання за кредитним договором №4/11В від 25 березня 2011 року закінчується 31 серпня 2014 року, що виключає підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення заборгованості.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7.1 Договору поруки №4/11В-П-2 від 25 березня 2011 року, порука діє до 31 серпня 2014 року або до припинення основного зобовязання.

Основним зобовязанням в кредитних правовідносинах є самі зобовязання, які забезпечує порука зобовязання позичальника щодо повернення кредитних коштів.

Положеннями ст. ст. 625, 629 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто, основне зобовязання не припиняється у звязку із спливом строку встановленого спірним кредитним договором, 31 серпня 2014 року, а припиняється у разі повного погашення заборгованості перед банком.

Тож, оскільки станом на момент звернення із даним позовом відповідач умови кредитного договору не виконав, заборгованість та штрафні санкції не сплачує, то підстави вважати договір поруки №4/11В-П-2 від 25 березня 2011 року припиненим - відсутні.

При перегляді оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не було встановлено і порушень матеріального права, зокрема, щодо неправильного застосування чи тлумачення вимог ст. 559 ЦК України, про які зазначає апелянт.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_3