РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Коліщук З.М.,

при секретарі Яцканич А.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ ОСОБА_4» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 258/2011-86 від 14.12.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 280 000,00 грн. зі строком кредитування до 14 грудня 2021 р. під 15,9 % річних за користування кредитом.

14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ ОСОБА_4» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір № 258з/2011-86 від 14.12.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: однокімнатну квартиру № 4, загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м, що складається з однієї жилої кімнати, знаходиться за адресою: м.Донецьк, пр-кт Гурова, б.1. Предмет іпотеки оцінено у сумі 641 032,00 грн.

Починаючи з 19.12.2014 року відповідач припинив виконувати кредитні зобов`язання.

08.07.2015 року між ПАТ «ВТБ ОСОБА_4» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 080715ін, відповідно до якого позивач набув право іпотекодержателя відповідно предмета іпотеки.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем по поверненню кредитних коштів, по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 374 923,61 грн., а саме: заборгованості за кредитом, яка складає 237 176,45 грн., заборгованість по відсотках 20 857,10 грн., а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст..625 ЦК України, що станом на 16.12.2015 року становить 116 890,00 грн.

Просить суд, звернути стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру № 4, загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м., що складається з однієї жилої кімнати, знаходиться за адресою: місто Донецьк, проспект Гурова, будинок № 1, реєстраційний номер за РВПН 35137168 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 374923,61 гривні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за Кредитним договором № 258/2011-86 від 14.12.2011 року із ОСОБА_3, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом, із наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Одночасно виселити ОСОБА_3 та членів її рожини з житлового приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, а саме: однокімнатну квартиру № 4, загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м., що складається з однієї жилої кімнати, знаходиться за адресою: місто Донецьк, проспект Гурова, будинок № 1, реєстраційний номер за РВПН 35137168, без надання іншого постійного жилого приміщення; стягнути судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково в частині звернення на предмет іпотеки, а в частині позовних вимог щодо виселення, відмовився.

Відповідач позовні вимоги не визнала, посилалася на доводи, викладені в запереченні, а саме зазначила, що позивачем не дотримано порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений іпотечним договором. Сума інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у відповідності до ст. 625 ЦК України не забезпечується іпотекою, а тому не можуть бути погашені за рахунок реалізації предмета іпотеки. Також, у позовній заяві відсутня початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, а також розміру цієї заборгованості. Крім того, вважає, що на підставі ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в період дії встановленого Законом мораторію відсутні підставі для звернення стягнення на предмет іпотеки, розташований на території проведення антитерористичної операції та виселення мешканців з таких житлових приміщень. Крім того, на сьогоднішній день квартира банком продана.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи відповідача, викладені в запереченні.

Вислухавши пояснення сторін, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14 Про призначення територіальної підсудності справ, справи, які підсудні Ворошиловському районному суду м. Донецька, розглядаються Селидівським міським судом Донецької області.

Судом встановлено, що 14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 258/2011-86 від 14.12.2011 р., відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 280 000,00 грн. зі строком кредитування до 14 грудня 2021 року під 15,9 % річних за користування кредитом (арк. справи 4-8).

Також 14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір № 258з/2011-86 від 14.12.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: однокімнатну квартиру №4, загальною площею 56,3 кв.м, житловою площею 12,4 кв.м, що складається з однієї жилої кімнати, знаходиться за адресою: м.Донецьк, пр-кт Гурова, б.1, реєстраційний номер за РВПН 35137168 (арк. справи 13-17).

Згідно п.п.2.1. Іпотечного договору № 258з/2011-86 від 14.12.2011 предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 14.12.2011 за реєстром № 5775. Внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 4799466. На момент укладення договору купівлі-продажу обєкта нерухомості та цього Договору реєстраційний номер обєкта за РПВН 35137168.

За домовленістю сторін на момент укладення цього Договору Предмет іпотеки: житлового призначення оцінено у сумі 641 032,00 грн.

Відповідно до п.п 4.2.12. вказаного Іпотечного договору, у випадку недостатності суми, отриманої в результаті реалізації предмета іпотеки Іпотекодержатель має право отримати суму для повного задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого іншого майна, що належить Іпотекодавцю, на яке відповідно до чинного законодавства може бути звернено стягнення (арк. справи 13-16).

Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна, до припинення іпотечного договору(арк.справи.17).

Згідно з розрахунком, заборгованість за кредитом станом на 08.07.2015 року складає 258 033,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 237 176,45 грн., заборгованість по відсотках 20 857,10 грн.(арк.справи.28).

08.07.2015 р. між ПАТ «ВТБ ОСОБА_4» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 080715ін, відповідно до якого позивач набув право іпотекодержателя відносно предмета іпотеки. (арк.справи.25-26).

Статтею 512 ЦК України передбачено, що у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання або не виконав його у строк встановлений договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням та відшкодувати витрати у повному обсязі, розмір якої визначається на момент здійснення задоволення та визначається за критеріями, передбаченими умовами Кредитного договору та/ або цим Договором і які становлять по своїй суті максимальний розмір вимоги, а саме:

-вимоги за Основим зобов`язанням, включаючи сплату процентів, комісійних винагород, неустойки, основної суми боргу, інших платежів, а також будь-якого збільшення цієї суми, передбаченого умовами Кредитного договору. При цьому сторони домовились, що іпотека розповсюджується на будь-яке збільшення Основного зобов`язання, в тому числі у випадку збільшення процентів за кредитом, змін графіку повернення кредиту та сплати процентів, зміни строків сплати процентів, основної суми боргу та інших платежів та не потребує внесення змін до цього Договору, оскільки цей Договір містить істотну умову щодо змісту Основного зобов`яання та містить посилання на правочин, у якому встановлено Основне зобов»язання.

Відповідно до п. 4.2.5 іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання зобов»язань за кредитним договором у повному обсязі, незалежно від строку виконання зобов»язань, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки, задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі у разі:

- невиконання, неналежного виконання умов кредитного договору;

-порушення іпотекодавцем обов`язків щодо вжиття заходів, необхідних для збереження предмета іпотеки ( в т.ч. проведення поточного ремонту) та його захисту від посягань з боку третіх осіб, а також у разі знищення, пошкодження, вилучення, зменшення вартості предмету іпотеки або наявності такої загрози.

При настанні вказаних обставин іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги(арк.справи 13-17).

Проте, невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 30 березня 2016 року №6-1851цс15, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16.

Згідно із частиною шостою ст. 38 Закону України « Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи з змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону .

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України "Про іпотеку"та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до п. 6.2 Договору звернення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання за домовленістю сторін на підставі цього Договору згідно з Договору про задоволення вимог, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у формах, порядку та на умовах, викладених в пп. 6.2.3.1 та 6.2.3.2 цього пункту Договору у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 6.2.3.1 шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку».

Відповідно до п. 6.2.3.2 шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством України на таких умовах:

Дії щодо предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі цього Договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателея та передбачає право іпотекодержателея на продаж предмета іпотеки без отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна акредитованим іпоеткодержателем незалежним субєктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього пункту Договору є підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до п. 6.5 Договору реалізація предмета іпотеки у разі звернення на нього стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури і виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною за ринковими цінами на день реалізації предмета іпотеки.

Отже, відповідно до вищезазначених пунктів договору реалізація предмета іпотеки за рішення суду лише шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною за ринковими цінами на день реалізації предмета іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу, як просить позивач в позовній заяві, це позасудове врегулювання цього питання, передбачене п. 6.2.3.1 та 6.2.3.2 Договору.

При цьому суд зазначає, що надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі шляхом продажу будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу відповідно до Закону України «Про іпотеку» та умов укладеного між сторонами договору, в даному випадку, є позасудовим способом захисту. Жодних доказів на підтвердження вчинення дій, передбачених умовами договору для позасудового врегулювання спору, зокрема надсилання іпотечного повідомлення, позивач не надав.

Окрім того, матеріали справи не містять даних про узгодження сторонами ціни продажу предмету іпотеки у зв'язку з виникненням зазначеної позивачем заборгованості, станом напередодні звернення до суду з позовом, а наданий представником позивача звіт про вартість обєкта незалежної оцінки суд не приймає до уваги, оскільки він складений 03.11.2016 року, а позовна заява до суду подана 12.03.2016 року (поштова відмітка на конверті), тобто після звернення до суду та між сторонами вона не узгоджена.

Позивачем не вказана ціна предмета іпотеки, встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, як того вимагають положення п. 6.5 Договору. Уточнень позовних вимог з цього приводу не надано.

За таких обставин, враховуючи , що відповідно до умов договору за рішенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише шляхом проведення прилюдних торгів, відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, що вимагає позивач, а відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, та приймаючи до уваги не визначення позивачем ціни предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, як того вимагають положення п. 6.5 Договору, позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу будь-яким способом від імені позивача предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213-218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який постановив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя