Справа № 302/1154/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "ЕнергоБанк" та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки, -

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 21.06.2007 р. між ПАТ «Енерго Банк» та ОСОБА_3, який діяв від свого імені та від її імені укладено договір іпотеки, згідно якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань ДП «Імідж Буковина» ЗАТ «Імідж Закарпаття» по кредитному договору №706-42 від 21.06.2007 р. передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: комплекс будинку відпочинку, який розташований за адресою: вул.Кутузова, буд. б/н, смт.Міжгіря, Закарпатська область, загальною площею 1211,71 кв.м., що складається з будівель: А-будинок відпочинку з їдальною, Б-Котельня з складськими приміщеннями, В-Трансформаторна. Предмет іпотеки на момент передачі його в іпотеку належала їй на праві спільної часткової власності з ОСОБА_3 в рівних частках по 1/2 частині. Вказуючи на те, що згоди на укладення договору іпотеки вона не надавала, що суперечить ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», а тому просила суд визнати недійсним договір іпотеки №1763 від 21.06.2007 року зі всіма наступними договорами про внесення змін до нього. У подальшому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати недійсним договір іпотеки за №1762 від 21.06.2007 року, оскільки в позовній заяві допущено описку щодо номеру договору іпотеки.

Рішенням Міжгірського районного суду від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову. Зокрема вказує, що суд безпідставно ототожнив видану нею довіреність від 15.06.2007 року зі згодою на передачу майна в іпотеку; суд з порушенням вимог ч.3 ст.267 ЦК України застосував строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач ОСОБА_2, як співвласник майна, надала згоду на передачу майна в іпотеку, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору іпотеки, а також, що позивачем пропущено строки позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки, оскільки такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Матеріалами справи встановлено, що між ПАТ «Енерго Банк» та ОСОБА_3, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №1762 від 21.06.2007 року, згідно якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань ДП «Імідж Буковина» ЗАТ «Імідж Закарпаття» по кредитному договору №706-42 від 21.06.2007 р. передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: комплекс будинку відпочинку, який розташований за адресою: вул.Кутузова, буд. б/н, смт.Міжгіря, Закарпатська область, загальною площею 1211,71 кв.м., що складається з будівель: А-будинок відпочинку з їдальною, Б-Котельня з складськими приміщеннями, В-Трансформаторна (а.с.4).

Даний предмет іпотеки на момент передачі його в іпотеку належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках по 1/2 частині.

Укладаючи з ПАТ «Енерго Банк» договір іпотеки ОСОБА_3 діяв від свого імені та від імені ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 15.06.2007 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 розуміючи значення своїх дій уповноважує ОСОБА_3 представляти її інтереси, як іпотекодавця при укладанні договору іпотеки, згідно якого довіритель передає 1/2 частку нерухомого майна, а саме - комплекс будинку відпочинку, що знаходиться за адресою: смт.Міжгіря, вул.Кутузова б/н саме з метою забезпечення виконання зобовязань по кредиту ДП «Імідж Буковина» ТОВ «Імідж Закарпаття» перед ПАТ «Енергобанк». Для чого надано йому право вчиняти всі дії та підписувати всі документи, повязані з цією довіреністю. Довіреність видана строком на один рік (а.с. 38,63).

Тобто, у вказаній довіреності ОСОБА_2 надала повноваження ОСОБА_3 представляти її інтереси, як іпотекодавця при укладанні договору іпотеки та надала свою згоду на укладення договору іпотеки, зазначивши при цьому про конкретний предмет іпотеки.

Той факт, що дану довіреність підписала саме ОСОБА_2 ніким не оспорюється.

19.09.2007 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси у органах нотаріату, банківських та фінансових установах, укладати будь-які договори, в тому числі кредитні договори, договори іпотеки та всі зміни до договору іпотеки повязані з нерухомим майном, а саме базу відпочинку з їдальнею та господарськими приміщеннями, що знаходяться в смт.Міжгіря, урочище «Синевірський перевал» №1, Міжгірський р-н, Закарпатська область (а.с.64).

В подальшому було укладено договори про внесення змін до договору іпотеки від 19.09.2007 року, 13.05.2008 року, 13.07.2009 року, 30.09.2010 року (а.с.39-42).

14.09.2010 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси у банківський та фінансових установах, укладати будь-які договори, в тому числі кредитні договори, договори іпотеки та всі зміни до договору іпотеки повязані з нерухомим майном, що належить їй на праві особистої власності, а саме базу відпочинку з їдальнею та господарськими приміщеннями, що знаходяться в смт.Міжгіря, урочище «Синевірський перевал» №1, Міжгірський р-н, Закарпатська область. Довіреність видана строком на три роки (а.с.43).

Таким чином, з наведеного вбачається, що ОСОБА_2, як співвласник нерухомого майна, погодилась і надала свою згоду на передачу майна в іпотеку, яке вказане в договорі іпотеки. Підписуючи договір іпотеки ОСОБА_3 діяв від свого імені, а також від імені ОСОБА_2 в межах наданих йому повноважень зазначених у довіреності, а тому відсутні підстави для висновку, що укладений договір іпотеки не відповідає вимогам закону. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Разом з тим, суд першої інстанції, мотивуючи рішення про відмову в задоволенні позову неправильно послався на пропущення позивачем строків позовної давності

Згідно ст.ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи не вбачається, що стороною подавалась заява про застосування строків позовної давності, а відтак в суду першої інстанції не було правових підстав вирішувати питання та надавати висновки про застосування строків позовної давності.

Крім того, за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи чи охоронюваного законом інтересу. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з виключенням з його мотивувальної частини посилання на відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегіясуддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Міжгірського районного суду від 27 лютого 2017 року, виключивши з його мотивувальної частини посилання на відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішеннянабирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді