Справа № 127/787/17 Провадження № 22-ц/772/1919/2017Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 46 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Луценка В.В., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Ліннік Я.С.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що 27 листопада 2002 року ВО «ДПЗ-18» видано ордер НОМЕР_3 ОСОБА_2 на право зайняття двох кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2 загальною площею 30,74 кв.м. в будинку АДРЕСА_4 її сім'єю, яка крім позивача складається з ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано 03 листопада 2003 року. Згідно акту №1 від 15 грудня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1, кім. НОМЕР_1 та НОМЕР_2 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, також даним актом засвідчується відсутність ОСОБА_4 за вказаною адресою з 12 грудня 2015 року, а ОСОБА_6 знаходиться в зоні АТО.

Відповідач ОСОБА_4, не проживає за вказаною адресою з 15 грудня 2015 року, тобто вже більше року. 15 грудня 2015 року день з якого ОСОБА_4 припинив проживання у вказаному приміщенні, пов'язаний з викликом позивачем поліції до ОСОБА_4, який будучи у стані сп'яніння вчинив сімейну сварку. Всі роки, які сторони проживали спільно в одному приміщенні після розлучення, відповідач зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки, ображав позивача та дітей нецензурною лайкою, погрожував, завдавав тілесні ушкодження, що стало для позивача та їх дітей неможливим. З 15 грудня 2015 року ОСОБА_4 почав проживати разом зі своєю матір'ю ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2, та забрав свої речі до матері, до них приходить в гості на родині свята, спілкується з дітьми по телефону. Останній раз ОСОБА_4 приходив в гості 19 грудня 2016 року.

ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті свої баби ОСОБА_10, в тому числі житловий будинок у с. Вигнанка, Немирівського району, Вінницької області. Також ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 2,8756га, розташованої на території Вишковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідач не проживає в житловому приміщенні де він зареєстрований вже більше року, причини його відсутності не є поважними, оскільки пов'язані з рішенням ОСОБА_4 проживати окремо від членів своєї колишньої сім'ї. ОСОБА_4 має право на проживання в житловому приміщенні, належному його матері, має право на проживання в приміщенні будинку, який успадкував після смерті своєї баби.

Реєстрація ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, кім. НОМЕР_1 та НОМЕР_2 порушує права квартиронаймача житлового приміщення ОСОБА_2 та членів її сім'ї, а тому просила усунути перешкоди у користуванні кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку номер АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловими приміщенням кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1.

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, мотивуючи його тим, що в грудні 2015 року відповідач забрала з кімнати позивача музичний центр та його мобільний телефон і стала перешкоджати йому в проживанні у гуртожитку.

ОСОБА_2 вчиняла сварки, провокувала бійки, відібрала у ключі від помешкання, перешкоджаючи користуватись спірними кімнатами. В зв'язку з чим змушений був переїхати жити до матері, яка сама проживає у гуртожитку, чим спричиняє їй незручності, а через скрутне становище не може винаймати квартиру.

В добровільному порядку усунути перешкоди ОСОБА_4 в квартиру відповідач відмовляється, тому він просив суд вселити його в кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2, будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2017 року зазначені позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задоволено.

Вселено ОСОБА_4 в кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2, в будинку АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, а в задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 03 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (т.2 а.с.6).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 отримала ордер НОМЕР_3 від 27 листопада 2002 року на право зайняття двох кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2, жилою площею 30,74 кв.м. в будинку АДРЕСА_4 в м. Вінниці на склад сім'ї із 5-ти чоловік: ОСОБА_2, ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_7 - донька (т.2 а.с.12).

Судом першої інстанції також встановлено, що після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати у вищезазначеному приміщенні.

З довідки МКП «ЖЕК №15» №82 від 10 січня 2017 року з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації вбачається, що в кімнатах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (т.2 а.с.7).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначає, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВІ № 016012 від 15.12.2015 року на ОСОБА_4 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, відповідач ОСОБА_4 добровільно, поступово забирав свої речі та переїхав до матері ОСОБА_9, що проживає у кв. АДРЕСА_2. Таким чином, не проживає понад 1,5 роки.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що причини відсутності ОСОБА_4 за зареєстрованим своїм місцем проживання є поважними, а тому безпідставні позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК УРСР передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Відтак, підставою для визнання наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є не тільки не проживання в спірному жилому приміщенні понад шість місяців, а і відсутність поважних причин тривалого не проживання.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 (бувша дружина), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_7 (дочка), пояснили, що не можливо проживати з відповідачем ОСОБА_4 в кімнатах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, оскільки відповідач вчиняв сімейні сварки, приходив до дому в нетверезому стані, в наслідок чого неодноразово звертались до правоохоронних органів з приводу такої поведінки ОСОБА_4 При цьому зазначили, що ОСОБА_4 не здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, утримання та ремонт кімнат, що також і підтвердив сам ОСОБА_4

Також, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, з 15 грудня 2015 року ОСОБА_4 припинив проживати в кімнатах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_4 в м. Вінниці та почав проживати зі своєю матір'ю ОСОБА_9

За фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВІ № 016012 від 15.12.2015 року, передбаченого ст.173-2 КУпАП (т.2 а.с.14).

Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2016 року, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком 30 годин (т.2 а.с.16).

Крім того, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 17.08.2013 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001807 від 07.05.2013 року закрито у зв»язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, підставою такого закриття стало те що ОСОБА_2 відмовилась від претензій до ОСОБА_4 В мотивувальній частині постанови зазначено, що відповідно до висновку СМЕ №757 від 21.05.2013 року у ОСОБА_2 були виявлені легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 є доведеним, а тому підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні не встановлено поважних причин не проживання ОСОБА_4 в кімнатах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1.

Зокрема, як вбачається з довідки МКП «ЖЕК №15» №82 від 10 січня 2017 року та акту МКП «ЖЕК №15» №151216/1042 від 15 грудня 2016 року, що ОСОБА_4 не проживає по зареєстрованому місцю проживання з середини грудня 2015 року (т.2 а.с.7,8).

Колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про вселення, суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_4 як член сім'ї, зареєстрований у спірних кімнатах, має право користування ними нарівні з іншими наймачами, при цьому, що останнім доведено не проживання у спірних кімнатах з поважних причин, оскільки як вище зазначено ОСОБА_4 більше 1,5 року не проживав у спірних кімнатах без поважних причин, а тому правових підстав для вселення його у оспорюванні кімнати не має.

Зокрема, визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням не буде порушувати його права та інтереси, оскільки він проживає з матір»ю в будинку АДРЕСА_3, а також прийняв спадщину, в тому числі житловий будинок в с. Вигнанка, Немирівського р-ну, Вінницької обл.

Твердження ОСОБА_4 про те , що ОСОБА_2 вчиняла сварки, провокувала бійки, відібрала у ключі від помешкання, перешкоджала користуватись спірними кімнатами, в зв'язку з чим змушений був переїхати жити до матері, спростовується поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, які пояснили, що сварки і бійки провокував ОСОБА_4, який постійно додому приходив в нетверезому стані, ключі від помешкання у нього ніхто не забирав та не перешкоджав користуватись спірними кімнатами. Переїхав жити до матері без будь якого примусу.

При таких обставинах, колегія суддів, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловими приміщеннями НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1, оскільки доведено факт не проживання у спірних кімнатах понад шість місяців без поважних причин, а в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення слід відмовити, оскільки його позов є недоведеним.

Враховуючи норми ст.88 ЦПК України, сплачений ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2048 грн. з яких: за подання позовної заяви в сумі 640 грн. (т.2 а.с.1) та за подання апеляційної скарги в сумі 1408 грн. (т.2 а.с.94) підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні кімнатами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловими приміщеннями НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 2048 (дві тисячі сорок вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Луценко В.В.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.