Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гришка О.Я.

при секретарі - Федорині А.А.

з участю представника позивачів - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, про визнання права власності в порядку набувальної давності,-

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися 19.05.2017 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, про визнання права власності в порядку набувальної давності.

У позовній заяві вказано, що рішенням Лукімської сільської ради від 06 грудня 2000 року «Про надання земельних ділянок у постійне користування працівникам соціальної сфери із земель запасу Лукімської сільської ради та резервного фонду згідно Указу Президента України від 22 квітня 2000 року № 554 «Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі земельної реформи», згідно Указу Президента України від 12 квітня 2000 року № 584 «Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі земельної реформи», позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були надані у постійне користування земельні ділянки для розширення та ведення особистого підсобного господарства, площею 1 га із земель запасу Лукімської сільської ради та земель резервного фонду. Позивачі вказують, що з моменту надання їм земельних ділянок і по даний час вони відкрито та безперервно володіють ними.

У позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують, що у вересні 2016 року вони звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з письмовими клопотаннями, в яких в розумінні ст. ст. 116, 118, 122 Земельного кодексу України, просили надати дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, орієнтованою площею 1 га земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, за межами населеного пункту, додавши до вищезазначених клопотань додатки: копії паспортів, копії реєстраційного номера облікової картки платника податків та викопіювань щодо земельних ділянок.

В грудні 2016 року позивачі отримали від Головного управління Держгеокадастру Полтавській області письмові повідомлення, в яких зазначалося, що клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, залишені без задоволення з посиланням на розпорядження Кабінету Міністрів України № 898-р від 19 серпня 2015 року "Питання забезпеченні учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками».

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважаю, що вони набули права власності в порядку набувальної давності в розумінні ст. 344 ЦК України, на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 1 га кожна із земель запасу Лукімської сільської ради та земель резервного фонду, якими відкрито та безперервно користуються з 2001 року, тобто, понад 15 років.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивачі прохають (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку набувальної давності, на земельну ділянку в контурі НОМЕР_1 площею - 1 га земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, за межами населеного пункту, та визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку набувальної давності, на земельну ділянку в контурі НОМЕР_1 площею - 1 га. земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, за межами населеного пункту та стягнути на їх користь сплачений судовий збір.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала повністю, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позов вони визнають повністю.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Полтавської області в судове засідання не з'явився, направив до суду письмові заперечення проти позову, прохав відмовити у задоволенні вказаних позовів. У запереченнях представник вказав, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотання щодо офомлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. При цьому, земельна ділянка, яка вже була передана у власність одній особі на підставі рішення відповідного органу, не може бути передана у власність іншій особі лише в силу права, яке виникло у неї у зв'язку з набувальною давністю. Задоволення вищевказаного клопотання і оформлення відповідних документів про право власності або користування на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому Земельним кодексом України. При отриманні відмови в задоволенні зазначеного клопотання або залишення його без розгляду, особа має право оскаржити такі дії органу виконавчого влади чи місцевого самоврядування до суду в установленому законодавством порядку. Представник відповідача також вказав , що земельні ділянки, зазначені в заявах позивачів співпадають з місцем розташування земельних ділянок, щодо яких були надані дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства по 2,00 га кожному учасникам АТО: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно рішення дев'ятої сесії Лукімської сільської ради двадцять третього скликання від 06 грудня 2000 року «Про надання земельних ділянок у постійне користування працівникам соціальної сфери із земель запасу Лукімської сільської ради та резервного фонду згідно Указу Президента України від 22 квітня 2000 року № 554 «Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі земельної реформи» надано працівникам соціальної сфери та пенсіонерам, що працювали в соціальній сфері згідно поданих ними заяв, земельні ділянки для розширення та ведення особистого підсобного господарства, площею 1 га із земель запасу Лукімської сільської ради та земель резервного фонду. Працівникам соціальної сфери виділено дані ділянки єдиним масивом. До списку працівників соціальної сфери Лукімської сільської ради по виділенню земельних ділянок під номером 104 включена позивач ОСОБА_2 та під номером 13 - ОСОБА_3 (а.с. 5-6).

Згідно повідомлення Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області протягом усього періоду користування земельними ділянками позивачі щорічно сплачували земельний податок. Земельні ділянки обліковуються за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в земельно-кадастровій книзі сільської ради (а.с. 7).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вересні місяці 2016 року зверталися до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотаннями про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, орієнтовною площею 1,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області за межами населеного пункту.

Згідно письмових повідомлень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, датованих 23.12.2016 року, позивачів повідомлено про неможливість задоволення їх клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у зв'язку з тим, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 898 від 19 серпня 2015 року за окремими дорученнями Держгеокадастру в області резервуються земельні ділянки державної та комунальної власності, що перебувають у запасі учасникам АТО і членам родин загиблих в АТО військовослужбовців. У повідомленні вказано, що щодо земельного масиву, площею 53,5 га, в склад якого входять ділянки, про визнання права власності на які прохають позивачі, до Головного управління надійшли клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою учасників АТО.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, що у розумінні ст.ст. 79, 79-1 Земельного кодексу України, вказані позивачами земельні ділянки не є об'єктами майна, оскільки такі ділянки на момент розгляду справи не є сформованими земельними ділянками, зокрема, не визначені їх точна площа, точні межі, не внесена відповідна інформація про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, не присвоєний кадастровий номер. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Те, що вказаним ділянкам на момент розгляду справи не присвоєні кадастрові номери, а отже, не визначені точні межі цих ділянок, не заперечувала і представник позивачів. У зв'язку з фактичною відсутністю самого об'єкта майна, є недоведеною безперервність та необхідна давність користування майном.

Статтею 119 ЗК України встановлено, що громадяни, які відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Крім того, суд приймає до уваги зміст ухвали Верховного Суду України від 30 травня 2007 року у справі № 6-29569св06. У вказаній ухвалі зазначається, що зі змісту ст. 119 ЗК України вбачається, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотання щодо офомлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Задоволення вищевказаного клопотання і оформлення відповідних документів про право власності або користування на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому зазначеним Кодексом. При отриманні відмови в задоволенні зазначеного клопотання або залишення його без розгляду, особа має право оскаржити такі дії органу виконавчого влади чи місцевого самоврядування до суду в установленому законодавством порядку.

При таких обставинах суд приходить до висновку про відсутність підстав для для задоволення позовних вимог позивачів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст. 119 ЗК України. ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 179, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, про визнання права власності в порядку набувальної давності - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складене 11.09.2017 року.

Суддя