АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/716/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1007/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Задвірний В.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/716/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» про визнання поруки припиненою.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 28.08.2008 між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/1322/82/1612, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 100 000 доларів США, до 02.09.2018 під 14,35% річних. Дане зобовязання було забезпечене порукою з боку ОСОБА_1, відповідно до Договору поруки № 014/1322/82/1612/1. ОСОБА_3 належним чином не виконує взятті на себе зобовязання не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотки за користування ним. Тому, станом на 30.01.2015 утворилася заборгованість в розмірі 98 984, 38 доларів США, що еквівалентно 1 599 371,50 грн., зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на його користь.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, в обґрунтування своїх вимог зазначала, що 28 серпня 2008 року між нею та ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» був укладений договір поруки № 014/1322/82/1612/1 стосовно забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором. Проте, на думку ОСОБА_1, договір поруки припинив свою дію, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не

_____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/1007/17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19,27

предявив до неї вимог по поверненню кредиту як до поручителя. Крім того, зазначала, що вона не підписувала ніякі додаткові угоди, підписи на додатках

та додаткових угод їй не належать.

Обидва позови обєднанні в одне провадження.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2016 року позов ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_4 аваль» заборгованість за кредитним договором від 28.08.2008, яка виникла станом на 30.01.2015 в сумі 69 278, 61 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 119 542 грн. 33 коп., з яких: 60 294,27 доларів США заборгованість за кредитом, що еквівалентно за курсом НБУ 974 355 грн. 40 коп., 8 984,34 доларів США за відсотками, що еквівалентно за курсом НБУ 145 186 грн. 93 коп. та 181 293 грн. 05 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» про визнання поруки припиненою відмовлено.

В апеляційному порядку рішення суду ОСОБА_1 не оскаржено.

ОСОБА_3 не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не прийнято до уваги факт, що наданий до позовної заяви розрахунок погашення заборгованості по кредиту не відповідає визначеному графіку по сплаті коштів за тілом кредиту та відсотками. Кредитор не дотримувався графіку погашення кредиту підписаного сторонами у додатковій угоді № 2 від 20.07.2011 № 014/1322/82/1612/2 у вигляді заниження зарахування як тілу кредиту так і процентів, що призвело до завищення відсотків та нарахування пені. Незаконним вважає апелянт, включення до тіла кредиту проценти, якими банк капіталізував прострочену заборгованість по кредиту на суму 4830,45 доларів США, що призвело до збільшення суми кредиту. Вважає апелянт, що не відповідає дійсності висновок суду щодо наявності у позивача банківської ліцензії для здійснення валютних операцій, оскільки на офіційній сторінці Національного банку України не має відомостей щодо наявності у ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» спеціальної банківської ліцензії на здійснення операцій з кредитами в іноземній валюті. Також, ОСОБА_3 зазначає, що на момент укладення кредитного договору, всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» їй не було надано детальної інформації з розписом загальної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх сукупних послуг та інших фінансових зобовязань. Крім того, банком було незаконно збільшено розмір реальної відсоткової ставки з 14,35% до 16,32%, що підтверджено висновком судово-економічної експертизи.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 просила, скасувати рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2016 року та ухвалити нове рішення яким відмовити позивачу в позові.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_4 банк ОСОБА_5» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 014/1322/82/1612, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 100 000 доларів США строком на 10 років.

За цим договором ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання повернути кредит до 2 вересня 2018 року згідно графіка погашення кредиту, який є додатком № 1 до даного договору, шляхом здійснення щомісячних ануїтентних платежів в сумі 1573,78 доларів США, також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,35 % відсотків річних. Кредит надається у безготівковій формі шляхом переказу всієї суми на поточний рахунок позичальника. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обовязків за даним договором банк має право вимагати дострокового погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою всіх сум, належних до сплати, включаючи проценти, пеню.

За прострочення виконання будь-яких зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої оплати суми за кожний день прострочки (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 6.1, 9.1, 16,2, 16.3 договору).

В цей же день, 28 серпня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_4 банк ОСОБА_5» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед банком відповідати в повному обсязі за невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору № 014/1322/82/1612 від 28 серпня 2008 року. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Цей договір поруки діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Кредитор ВАТ «ОСОБА_4 банк ОСОБА_5» виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту.

20 липня 2011 року між ВАТ «ОСОБА_4 банк ОСОБА_5» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №014/1322/82/1612/2 до кредитного договору, якою капіталізовано прострочену заборгованість по кредиту та тимчасово на один рік зменшено розмір щомісячного ануїтентного платежу («кредитні канікули»), а графік погашення кредиту зі сплатою щомісячного ануїтентного платежу після «кредитних канікул» в сумі 1748,27 викладено у новій редакції у додатку до зазначеної угоди.

Дана додаткова угода підписана і поручителем ОСОБА_1, яка надала згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до умов додаткової угоди.

Позичальник ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала і станом на 30.01.2015 виникла заборгованість за кредитним договором, яка відповідно до висновку судової економічної експертизи №2593/15-26 від 29.12.2015 становить 69 278, 61 дол. США, що складається з 60 294,27 дол. США - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена 4574,26 дол. США, 8984,34 дол. США - за відсотками, в тому числі прострочена 8296,90 дол. США., а також пеня 362586 грн. 10 коп.

Висновок судової економічної експертизи прийнятий судом як належний та допустимий доказ, покладений в основу рішення і сторонами не оспорювався.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором поруки, висновком експерта та іншими матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором божника за к виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник, включаючи сплату основного боргу. Процентів, неустойки, пені, відшкодування збитків.

Врахувавши наведене обставини справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність заборгованості по кредитному договору, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що рішення суду про відмову зустрічного позову ОСОБА_1 про припинення договору поруки в апеляційному порядку не оскаржено.

Доводи апеляційної скарги, що банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті слід відхилити.

Так, у відповідності до положень ст. 192 ЦК України законним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 524 цього Кодексу зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Частиною 3 статті 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 2 та частиною 1 статті 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії.

Відповідно до положень ст.ст. 47, 49 цього Закону на підставі відповідної банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик, операції з валютними цінностями, надання кредитів.

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Така правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 10 лютого 2016 року № 6-1680 цс15.

Як встановлено судом першої інстанції, ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» має банківську ліцензію № 10, видану Національним Банком України на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл № 10 від 11 жовтня 2006 року, виданий Національним Банком України, на право здійснювати операції, визначені п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». З додатку до вказаного дозволу вбачається, що відповідач має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Отже, ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5»» правомірно видав відповідачу ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті. Ця банківська операція не суперечить вимогам закону.

Не спростовують висновків суду і твердження апелянта про порушення позивачем при видачі кредиту норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 204 правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний вище кредитний договір у встановленому законом порядку судом недійсним з підстав порушення позивачем при його укладенні Закону України «Про захист прав споживачів», видачі кредиту в іноземній валюті чи з інших підстав визнаний не був, а отже в силу презумпції правомірності правочину є правомірним.

З цих же підстав слід відхилити і посилання апелянта на порушення банком чинного законодавства при укладенні додаткової угоди до кредитного договору із застосування терміну «капіталізація вкладів», оскільки додаткова угода є чинною та недійсною судом не визнавалась.

Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підпис) Р.С. Гринчук

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом ОСОБА_7