АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7257/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Усатова І.А.
справа №760/6166/16-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Поливач Л.Д.

за участю секретаря Горбачової І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 травня 2005 року; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/20 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина на 1/10 частину житлового будинку АДРЕСА_1. На момент смерті батька з ним однією сім»єю проживав він та його матір (дружина батька) - ОСОБА_6, вони вступили в управління та володіння спадщиною, а відтак прийняли її по 1/20 частині кожний.

При цьому, мав з матір»ю домовленість, що отриману у спадщину частину будинку вони ділити не будуть, а мати на випадок своєї смерті складе заповіт з урахуванням його права на 1/20 частину.

В подальшому ОСОБА_1 оплачував комунальні послуги, здійснював будівельні та інші роботи, необхідні для експлуатації будинку.

Зазначає, що 18 травня 2005 року державним нотаріусом П»ятої Київської державної нотаріальної контори на ім»я його матері видано Свідоцтво про право на спадщину за законом щодо 1/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними будівлями та спорудами, що залишилась після смерті батька.

15 травня 2006 року матір померла.

ОСОБА_1 вважає, що мати незаконно отримала у власність всю частину спадкового майна.

Вказує, що мати за життя склала заповіт, яким за повіла ОСОБА_3 належне їй майно і тепер ця особа є власником в тому числі 1/20 частини будинку, які мали належати ОСОБА_1

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилається на неврахування судом показів свідків щодо обставин проживання у будинку на момент смерті батька та прийняття спадщини, що відкрилася після його смерті. Вказує, що його заява від 30 жовтня 2003 року до нотаріальної контори, у якій зазначено, що йому відомо про пропуск строку для прийняття спадщини, не містить відмови від спадщини. Обставина, що він діяв від імені матері на підставі довіреності при оформленні спадщини після батька, не може мати значення, оскільки з матір»ю була домовленість, що отриману у спадщину частину вони ділити не будуть, а мати складе заповіт з урахуванням його права на 1/20 частину.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_6 за час життя на праві власності належало 4/10 частин жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі наступних правовстановлюючих документів:

- 1/10 частина на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Києва від 07 липня 1994 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 03 листопада 1994 року та записаного в книгу за №5763;

- 1/10 частина на підставі договору дарування частини жилого будинку, посвідченого П'ятою Київською державною нотаріальною конторою 28 березня 1995 року за реєстровим №6с-378, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 03 квітня 1995 року та записаного в книгу за №5763;

- 1/10 частина на підставі договору дарування частини жилого будинку, посвідченого П'ятою Київською державною нотаріальною конторою 28 березня 1995 року за реєстровим №6с- 376, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 03 квітня 1995 року та записаного в книгу за №5763;

- 1/10 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого П'ятою Київською державною нотаріальною конторою 18 травня 2005 року за реєстровим №5-1232 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 12 квітня 2006 року та записаного в книгу за №д.110-184 за реєстровим №5763.

При цьому установлено, що згідно із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, до нотаріальної контори звернувся - ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_6 на підставі довіреності.

У цій заяві ним вказано, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька, спадкове майно фактично прийняла його мати ОСОБА_6 та просить видати на її ім»я свідоцтво про право на спадщину.

12 лютого 1998 року на випадок своєї смерті ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори і зареєстрований у реєстрі за №4с-108, за яким заповіла належну їй на праві частину жилого будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (онук).

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_6 померла.

14 жовтня 2006 року ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом, подав до П'ятої Київської державної нотаріальної контори спільну заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

21 жовтня 2006 року ОСОБА_7, як спадкоємець за заповітом, подав до П'ятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

08 грудня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали спільну заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину.

08 грудня 2006 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12 лютого 1998 року після смерті ОСОБА_6, на 4/10 частини будинку.

08 грудня 2006 державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, на земельну ділянку, розташовану на території Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження прийняття ним спадщини після смерті батька, а також відсутність підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

За змістом ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги тим, що разом із матір»ю прийняв спадщину після смерті свого батька. Одночасно зазначає, що мав з матір»ю домовленість, що отриману у спадщину частину будинку вони ділити не будуть, а мати на випадок своєї смерті зробить заповіт з урахуванням його права на 1/20 частину.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень частини 4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи.

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов»язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Наявність у минулому усної домовленості із матір»ю - є власним твердженням ОСОБА_1, яке не може мати доказового значення для вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, вірно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів неправомірності видачі свідоцтва про право на спадщину.

Посилання апеляційної скаргу на ту обставина, що ОСОБА_6 за життя не дотрималася своєї обіцянки, за умови, що така дійсно була, не дають підстав уважати про неправомірність видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Покази свідків, які можуть засвідчити вступ ОСОБА_1 у спадщину, не спростовують обставини правомірності видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на користь ОСОБА_6 При цьому колегія суддів ураховує, що оформлення спадщини на ім»я матері проводилось безпосередньо ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи, натомість обґрунтованих доводів про порушення норм процесуального та матеріального права не наведено.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Л.Д. Поливач