У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Шимків С.С., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" на ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" про визнання недійним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 28 березня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ПАТ "Єврокар Україна" подав апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали через порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що ухвалу постановлено із порушенням правил підсудності, оскільки позов пред'явлено до ТОВ «Єврокар Україна», юридична адреса якого є вул. Бориспільська, 7, оф. 169, м. Київ, що територіально відноситься до Дарницького району м. Києва, а тому справа підсудна Дарницькому районному суду м. Києва. Крім того, апелянт вважає, що позовна заява подана з порушенням вимог ст.. ст.. 119, 120 ЦПК України.

Просить ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 28 березня 2017 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ "Єврокар Україна" про визнання недійним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в тому числі, порушенням його прав як споживача, посилаюсь на Закон України «Про захист прав споживачів».

Під підсудністю слід розуміти сукупність установлених законом ознак, за якими визначається суд, що має розглядати дану справу.

Цивільним процесуальним кодексом України (Глава 1 Розділу ІІІ) передбачено види підсудності, відповідно до яких і визначається суд, що повинен розглядати ту чи іншу справу.

За загальним правилом визначення підсудності, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням (ч. 2 ст. 109 ЦПК України).

Стаття 110 ЦПК України містить перелік цивільних справ, за якими встановлена підсудність за вибором позивача, якому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" від 12 квітня 1996 року № 5 зазначено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви позивач звернувся до суду обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в тому числі, порушенням його прав як споживача, посилаюсь на Закон України «Про захист прав споживачів».

Відтак, суд першої інстанції, із урахування правил альтернативної підсудності, відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, відкрив провадження за позовом, поданого за місцем проживання позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена без порушень норм процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" відхилити.

Ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :