Провадження № 2/761/4557/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017р. ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, у якому просила стягнути з останнього на свою користь заборгованість за позикою від 21.01.2017 року в розмірі 3 500,00 доларів США, що за офіціним курсом НБУ станом на 29.03.2017 року еквівалентно сумі 94 922,33 грн., витрати від інфляції у розмірі 70,00 доларів США, що за офіціним курсом НБУ станом на 29.03.2017 року еквівалентно сумі 1 898,45 грн., 3% річних у розмірі 18,00 доларіва США, що за офіціним курсом НБУ станом на 29.03.2017 року еквівалентно сумі 488,17 грн., а всього у сумі 97 308,62 грн., а також судовий збір.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2012 року сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року було розірвано. В січні 2017р. відповідач звернувся до ОСОБА_1 з проханням надати йому позику для працевлаштування, в зв'язку з чим 21.01.2017 року остання передала ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти в сумі 3 500,00 доларів США, строком до 27.01.2017 року, що підтверджується виданою відповідачем розпискою. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, після спливу терміну дії договору грошові кошти не повертає. Так, станом на 29.03.2017 року заборгованість відповідача за договором позики становить у сумі 3 588,00 доларів США, що за офіціним курсом НБУ еквівалентно 97 3,08,62 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору.

Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надав та не просив розглядати справу у його відсутність.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 21 січня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі - 3 500,00 доларів США, із терміном повернення до 27.01.2017 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 5).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13, що у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачами укладено правочин, який по суті є договором позики.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно даної розписки, позичальник ОСОБА_2 зобов'язався повернути суму позики не пізніше 21.01.2017 року.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, в порушення умов даного Договору позики, тобто у визначений у розписці строк до 21.01.2017 року, взятих на себе зобов'язань, відповідач ОСОБА_2 не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти.

Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку порушив свої зобов'язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти в розмірі - 3 500,00 доларів США, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього суму боргу (суму позики) у повному обсязі, відповідно до вимог ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку наданий позивачем, заборгованість позивача становить у сумі 3 588,00 доларів США, що за офіціним курсом НБУ еквівалентно сумі 97 308,62 грн. та складається з: основної заборгованості за позикою у розмірі - 3 500,00 доларів США, що за офіціним курсом НБУ станом на 29.03.2017 року еквівалентно сумі 94 922,33 грн., витрати від інфляції за період з 01.02.2017 року по 29.03.2017 року складає у розмірі 70,00 доларів США, що за офіціним курсом НБУ станом на 29.03.2017 року еквівалентно сумі 1 898,45 грн., 3% річних за період з 28.01.2017 року по 29.03.2017 року складає у розмірі 18,00 доларіва США, що за офіціним курсом НБУ станом на 29.03.2017 року еквівалентно сумі 488,17 грн.

Надані розрахунки позивача перевірені судом та є такими, що обраховані вірно, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача зазначені кошти, за виключення коштів інфляційних втрат, з огляду на наступне.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Таким чином відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання, визначеного у доларах США, не можна визнати законними й обґрунтованими, такого ж висновку дійшла колегія суддів в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-771цс15 від 27 січня 2016 року

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, а отже зобов'язаний повернути Позивачу борг в розмірі 97 308,62 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені останнім.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212, 213, 215, 224 - 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 21.01.2017 року у розмірі основного боргу в сумі - 3 500,00 доларів США, що за офіціним курсом НБУ станом на 29.03.2017 року еквівалентно сумі 94 922,33 грн.; 3% річних за період з 28.01.2017 року по 29.03.2017 року складає у розмірі 18,00 доларіва США, що за офіціним курсом НБУ станом на 29.03.2017 року еквівалентно сумі 488,17 грн., а всього в розмірі 3 518,00 доларів США, що за офіціним курсом НБУ еквівалентно сумі 95 410,17 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Осаулов А.А.