Справа № 450/2252/11 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/866/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.

з участю апелянта - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представників відповідча ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційноюскаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_4, Пустомитівської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_4, Пустомитівської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на майно. З урахування уточнених позовних вимог просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 29.10.1988 р. Пустомитівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі № 3451 (спадкова справа № 110/88); визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок № 11 по вул. Зеленій в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області, що відповідно до технічного паспорта складається з: тамбура-коридора, що позначені під літ. 1-1 пл. 4,80 кв.м., кухні під літ 1-2 пл. 6,70 кв.м., двох житлових кімнат пл. 15,70 кв.м. і 11,30 кв.м., разом ці приміщення становлять площу 38,5 кв.м.; судові витрати покласти на відповідачів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її дідові ОСОБА_7 належав житловий будинок № 11 по вул. Зеленій в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. 14.10. 1987 року ОСОБА_7 помер, після його смерті спадщину прийняла ОСОБА_8, його дочка, а мати позивача, яка такозж померла 01.04.2007 року. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, яку прийняла позивач ОСОБА_9 Проте, їй стало відомо, що ОСОБА_4 отримав оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 При цьому фактично він ОСОБА_4 спадщини не приймав.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності. Просить суд скасувати Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11»; визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 03.04. 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», що посвідчує право власності ОСОБА_8 на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_4, є власником житлового будинку № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке отримано ним після смерті його діда ОСОБА_7 ще 29.10.1988 р. З невідомих йому причин виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування винесено оскаржуване Рішення № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», на підставі якого видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що посвідчує право власності ОСОБА_8 на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області.

Таким чином, його право власності на спірне майно порушене.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_4, Пустомитівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 29.10.1988 р. Пустомитівською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі № 3451 (спадкова справа № 110/88); визнання за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок № 11 по вул. Зеленій в с. Семенівка Пустомитівського району Львівської області, що відповідно до технічного паспорта складається з: тамбура-коридора, що позначені під літ. 1-1 пл. 4,80 кв.м., кухні під літ 1-2 пл. 6,70 кв.м., двох житлових кімнат пл. 15,70 кв.м. і 11,30 кв.м., разом ці приміщення становлять площу 38,5 кв.м.; стягнення судових витрат - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 за зустрічним позовом - задоволено частково. Вирішено:

- рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12.2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11» - скасувати.

- Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 03.04. 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», що посвідчує право власності ОСОБА_8 на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області - визнати недійсним.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року оскаржила позивач ОСОБА_2

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, судом не прийнято подані позивачем доводи.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_10 задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Так, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, померлому ОСОБА_7 належало будинковолодіння, площею 36 кв.м., а будинковолодіння ОСОБА_8, площею 78 кв. м. Вважає, що судом безпідставно встановлено, що ОСОБА_4 успадкував житловий будинок № 634 в с. Семенівка Пустомитівського району Львівської області, оскільки сторонами до матеріалів справи долучено довідки Семенівської сільської ради, які суперечать одна одній щодо наявності в с. Семенівка домоволодіння під № 634, а саме: довідка № 1341 від 21 вересня 2007 року, оригінал якої не представлено суду та довідка № 344 від 11 квітня 2014 року, оригінал якої наявний у позивача та був наданий в судовому засіданні.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що не погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_8 не мала права на обов»язкову частку у спадщині її батька ОСОБА_7, оскільки на момент його смерті - 04 жовтня 1987 року була непрацездатною, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, яке долучено до матеріалів справи. Окрім того, вважає, що судом безпідставно встановлено правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на спірне майно. Позивачем за первісним позовом надано суду докази приналежності будинку її матері, яка за життя не встигла отримати свідоцтво про право власності, саме тому вона звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Із погосподарських книг Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, які оглядались як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, та копії відповідних сторінок яких судом апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_7 володів господарством в с. Семенівка, за наступними особовими рахунками: № 454 (погосподарська книга за 1953 1954 р.р. арк. 178); № 428 (погосподарська книга за 1961 1963 р.р. арк. 73); № 412 (погосподарська книга за 1964 1966 р.р. арк. 129); № 438 (погосподарська книга за 1981 1982 р.р. арк. 151); № 444 (погосподарська книга за 1983 1985 р.р. арк. 85); № 420 (погосподарська книга за 1986 1988 р.р. арк. 125).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Верховний суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у свої постановах та листах неодноразово наголошували, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Аналізуючи вище викладене, суд першої інстанції прийшов до висновок, що ОСОБА_7 за час свого життя з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно, володів будинковолодінням в с. Семенівка Пустомитівського району Львівської області про яке судом вказано вище. Особові рахунки вказаного будинковолодіння, як слідує із погосподарських книг, є різними, оскільки згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, номер особового рахунку є постійним на період закладення погосподарської книги, у цьому випадку це два роки. Після закладення нової погосподарської книги проводиться обхід господарств та внаслідок збільшення кількості дворів чи їхнього зменшення номери особових рахунків можуть змінюватися.

Згідно вимог ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Із спадкової справи № 110/88, яка була відкрита після смерті ОСОБА_7, який помер 04.10. 1987 року (а.с. 118-124) вбачається, що 29.09. 1987 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений ОСОБА_11 державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2878 (а.с. 120). На випадок смерті все своє майно та майнові права він запоів внуку - ОСОБА_4.

ОСОБА_7 помер 04.10.1987 року, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії ІІ СГ № 429065 від 05.10.1987 року.

Згідно вимог ст.ст. 525 527 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В силу вимог п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено, що 19.03.1988 року, тобто у строк, що не перевищує шести місяців, ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 119).

Із довідки № 184 від 29.10. 1988 року, що видана виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (а.с. 121) слідує, що за ОСОБА_7 числиться житловий будинок і стайня, що знаходяться в селі Семенівна Пустомитівського району Львівської області, житловий будинок складається із трьох кімнат площею 36 кв.м., двір робітничого типу. Встановлено, що 29.10.1988 року ОСОБА_11 державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєтровано в реєстрі за № 3451 (а.с. 123). Із вказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом слідує, що ОСОБА_4 успадкував житловий будинок під №634 в с. Семенівка Пустомитівського району Львівської області площею 36, кв.м., що належав ОСОБА_7.

Сторонами не доведеного, що ОСОБА_8 - дочка ОСОБА_7, а мати позивача за первісним позовом, у відповідності до вимог ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин) мала право на обовязкову частку у спадщині, якам відкришлась після смерті ОСОБА_7. Відтак, судом встановлена відсутність порушення вимог ст.ст. 560 561 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин) при видачі оскаржуваного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєтровано в реєстрі за № 3451. Сам по собі факт проживання ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 на час смерті останнього, що крім іншого, стверджується Довідкою № 1604 від 17.11. 2008 року (а.с. 68) не є підставою для здійснення нею спадкування після смерті ОСОБА_7 за законом, оскільки спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 2 ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин).

Згідно вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час спірних правовідносин) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_4 правомірно набув право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 і яке складається, крім іншого, з житлового будинку в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. Згідно Довідки № 1341 від 21.09. 2007 року, виданої Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області (а.с.59) господарство в селі Семенівка, що на даний час є будинковолодінням № 11 по вул. Зелена, Пустомитівського району Львівської області, колишня адреса с.Семенівка № 634, Пустомитівського району Львівської області.

Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 16 від 08.03. 2007 року «Про надання дозволу на експлуатацію побудованих приміщень в с. Семенівка вул. Зелена, 11» (а.с. 63) ОСОБА_8 надано дозвіл на експлуатацію побудованих приміщень: сараю 7, 65х3, 86м, сараю 4,0х7,0 м., сараю 7, 25х3, 75 м, веранди 3, 10 х 2, 30 м, веранди 1, 90 х 3, 40 м в с. Семенівка, вул. Зелена, 11; звернутися в архітектурний відділ для оформлення відповідної документації та в Львівське ОДКБТІ та ЕО для внесення змін в технічну документацію. Враховуючи вказане рішення органу місцевого самоврядування суд прийшов до виснговку, що за рахунок здійснених добудов площа житлового будинку ОСОБА_7 змінилася та згідно Технічних висновку (а.с. 70-76) складає 78,00 м.кв., з яких 38, 50 м. кв. експлуатується.

Відповідно до відомостей погосподарської книги № 6 Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за ОСОБА_8 з 1996 року рахується господарство № 505. Проте, враховуючи те, що судом встановлено відсутність правових підстав набуття ОСОБА_8 права на господарство, що належало ОСОБА_7, а також відсутність підстав вважати, що ОСОБА_8 користувалася та проживала в іншому господарстві, крім того, що належало ОСОБА_7 та було успадковане ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до висновку, що внесені у цю погосподарську книгу відомості про володільця господарства, яке належала ОСОБА_7, є недостовірними та такими, що внесені помилково, що в подальшому призвело до видачі Семенівською сільською радою Пустомитівського району довідок із не вірним зазначенням відоммостей про власника господарства в с. Семенівка, вул. Зелена, 11, Пустомитівського району. Беручи до уваги, що ОСОБА_8 не здійснила спадкування спірного будинковолодіння після смерті ОСОБА_7, суд першої інстанції прийшов до висновку, що і її діти ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, у відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України, не можуть на законних підставах спадкувати право, яким ОСОБА_8 на час своєї смерті 01.04. 2007 року (а.с. 7) не володіла.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку що первісний позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає, як не підлягає до задоволення і заява представників відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4: ОСОБА_6, ОСОБА_15 про застосування строку позовної давності до вимог за первісним позовом, оскільки відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12. 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав (пропущення строку позовної давності без поважних причин), якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Судом також встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11» (а.с. 62) надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11; доручено Львівському ОДКБТІ та ЕО провести державну реєстрацію та видати свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_8. 03.04. 2007 року Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що посвідчує право власності ОСОБА_8 на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області. Вказане рішення органу місцевого самоврядування підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності визнанню недійсним з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Судом встановлено, правомірність набуття ОСОБА_4 право власності на спірне господарство.

Згідно з частиною першою ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно принципу законності органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування порушує право власності позивача за зустрічним позовом на спірний будинок, суд першої інстанції прийшов до висновку, що такий акт органу місцевого самоврядування є незаконним, тому таке підлягає скасуванню, оскільки таке є актом органу влади, у цьому випадку, індивідуальної дії.

Встановлено й те, що 01.04. 2007 року ОСОБА_8 померла, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії 1 СГ № 098841 (а.с. 7). 03.04. 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», що посвідчує право власності ОСОБА_8 на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області.

За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, із смертю особи припиняється можливість набуття нею права, враховуючи, що на час видачі оскаржуваного Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що посвідчує право власності ОСОБА_8 на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району, Львівської області ОСОБА_8 була мертвою, а рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого видавалося оскаржуване свідоцтво про право власності незаконне, суд прийшов до переконання про підставність вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 03.04. 2007 року на підставі Рішення виконавчого комітету Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 87 від 14.12. 2006 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок за адресою: с. Семенівка, вул. Зелена, 11», що посвідчує право власності ОСОБА_8 на житловий будинок № 11 по вул. Зелена в с. Семенівка, Пустомитівського району Львівської області.

Заява відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним ОСОБА_9 про застосування строку позовної давності до позовних вимог за зустрічним позовом задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

згідно вимог ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Первісний позов ОСОБА_2 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_4, Пустомитівської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на майно надійшов до суду 09.04. 2008 року. Із протоколу судового засідання від 09.12. 2008 року (а.с. 19) слідує, що у судовому засіданні, що відбулося 09.12. 2008 року був присутній представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_16, відомості, що перед цією датою позивач за зустрічним позовом отримував копію матеріалів позовної заяви в яких були наявні оскаржувані акти за зустрічним позовом відсутні. При цьому, в разі якщо позивач за зустрічним позовом чи його представник не були знайомі із оскаржуваними документами, то у зазначеному судовому засіданні згідно процесуального закону останні мали право це зробити. Таким чином, суд першої інстанції прийшов о висновку, що початок перебігу строку позовної давності за зустрічним позовом слід рахувати з 09.12.2008 року (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Встановлено, що зустрічний позов ОСОБА_4 до Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності був поданий до суду у вересні 2012 року, тобто у строк що перевищує три роки.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України в редакції 10.05.2011 року позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Відповідно до п. 5 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 р. № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, ураховуючи що позивач за зустрічним позовом звернувся до суду із вимогою про скасування акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності, а вимога про скасування Свідоцтва про право власності є похідною від вимоги про скасування рішення моргану місцевого самоврядування суд першої інстанції прийшов до висновку, що строк позовної давності позивачем за зустрічним позовом не пропущений.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов вірного висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_2 та правомірно відмовив в задоволенні таких. Вірними і такими, що відповідають нормам як матеріального так і процесуального права є і всиновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта та її представника на довідку Семенівської сільської Ради № 66 від 09 березня 2017 року (т.1 а.с.29), у якій вказано про відсутність будинковолодіння №634 в с.Семенівка і яка, на її думку, спростовує законність оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, оскільки сторони в судовому засіданні визнали той факт, що спадкодавцю ОСОБА_7 належало лише одне будинковолодіння в с.Семенівка, а наявність у власності останнього будь-якого іншого будинковолодіння, в тому числі в с.Піски, заперечили.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_17В