Справа № 454/2424/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом та заявою про уточнення позовних вимог, в яких просить визнати спільною власністю подружжя будівельні матеріали, використані під час будівництва житлового будинку по вул.Над Бугом,4 в смт.Жвирка та земельну ділянку, на якій він розташований, автомобіль марки «Iveco Turbo Daily» та автомобіль марки «ГАЗ 32212 224», а також визнати за нею право власності на 1/2 ідеальні частини цього майна.

Свої вимоги мотивує наступним.

Вона перебувала з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 30.08.1995р., який розірвано рішенням суду від 13.01.2012р.

За час перебування у шлюбі сторонами придбано спірний незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого становила 69%. Вони завершили будівництво та в 2007 році готовність становила 87,1%. і з цього часу їх сімя постійно проживала у ньому. На даний час готовність будинку 100%, однак відповідач не реєструє право власності.

Право власності на незавершене будівництво в 2007 році зареєстровано за відповідачем.

Також, під час шлюбу відповідачем придбано спірний автомобіль марки «Iveco Turbo Daily», р.н.з. 00600 ТН.

Відповідач відмовляється добровільно поділити майно та переоформити частину житлового будинку на її імя, позбавляє її права користуватися будинком та автомобілем.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом та заявою про уточнення позовних вимог, в яких просить визнати ОСОБА_1 боржником у розмірі 50% згідно рішення Сокальського районного суду від 24.12.2010р. у справі №2-1652/10 та зобовязати її виплатити йому компенсацію за 12,9% завершеного будівництвом житлового будинку.

Свої вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини припинені між сторонами в червні 2008 року.

За час окремого їх проживання він самостійно завершив будівництво спірного будинку. Тому вважає, що відсоток завершення будівництва будинку в розмірі 12,9% не належить до спільного майна подружжя.

Крім того, 04.12.2007р. між ним та ПАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір, згідно якого він з ОСОБА_1 отримали 122000грн. на поточні потреби. Заборгованість за кредитом становить 117849,33грн. та за відсотками 51720,54грн., які не враховано останньою у первинному позові.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 позов підтримали.

Зустрічного позову не визнали.

Подали заперечення, в яких зазначено, що вимоги ОСОБА_2 не стосуються поділу майна подружжя. Твердження останнього про те, що подружні відносини між сторонами припинено в червні 2008 року не відповідають дійсності, оскільки вони спілкувалися в телефонному режимі щодо спільного побуту та ведення господарства. В 2012 році шлюб було розірвано без її відома, яке скасовано апеляційною інстанцією в 2015 році. Перебуваючи за кордоном вона брала участь в будівництві спірного житлового будинку, надсилала ОСОБА_2 грошові кошти, оскільки останній ніде не працював.

Тому, спірне майно не може вважатися особистою власність відповідача.

Крім того, ОСОБА_1 не є позичальником за договором кредиту та не може бути визнана його стороною.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні первинного позову не визнали. Зустрічний позов підтримали.

Пояснили, що кредитні кошти були використані на життя та будівництво будинку.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.

З відповіді №3365 від 22.08.2015р. вбачається, що станом на 21.08.2015р. за ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль марки «Iveco Turbo Daily», р.н.з. 00600 ТН, дата реєстрації 09.08.2005р.

З відповіді №31/13-4646/1732 від 04.05.2016р. вбачається, що за ОСОБА_2 також 07.06.2003р. зареєстровано автомобіль марки «ГАЗ-322212 224», р.н.з. 76003 ТС, який 27.05.2011р. знятий з обліку для реалізації та 03.06.2011р. зареєстрований за ТзОВ «Авто-Вест».

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.12.2005р., витягу від 25.10.2007р., відповіді №2752 від 03.07.2015р., незавершений будівництвом будинок, розташований по вул.Над Бугом,4 в смт.Жвирка Сокальського району Львівської області, зареєстрований за ОСОБА_2, готовність станом на день придбання 23.12.2005р. складала 69%, станом на 25.10.2007р. 87,1%.

Згідно висновку, вартість спірного житлового будинку станом на 31.01.2016р. 784205грн.

З кредитного договору №103 від 03.12.2007р., договору карткового рахунку №231 від 04.12.2007р., довідки №181-5516/16 від 15.02.2016р., між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на поточні потреби на суму 122000грн., терміном до 02.12.2014р. Станом на 27.07.2016р. сума заборгованості становить: 117849,33грн. основний борг, 50739,04грн. прострочені відсотки, 1920грн. - судові витрати, 22657,19грн. пеня.

Даний кредитний договір забезпечено іпотекою незавершеного будівництвом спірного житлового будинку готовністю 87,1%, який знаходиться по вул.Над Бугом,4 в смт.Жвирка Сокальського району Львівської області та земельної ділянки, на якій він розташований.

Крім того, ОСОБА_1 надала свою згоду на укладення договору іпотеки та передачу в іпотеку спірного житлового будинку з господарськими будівлями і земельної ділянки, на якій вони розташовані. Також, погодилася з тим, що умови договору визначаються ОСОБА_2 самостійно.

Згідно квитанцій за період з 2009 року по 2014 рік включно, ОСОБА_1 здійснила переказ коштів з Італії в Україну на імя ОСОБА_2 на загальну суму 4100,10 євро.

З накладних від 17.07.2007р., 19.07.2007р., 17.08.2007р., 27.08.2009р.. 29.08.2007р., 31.08.2007р., 01.09.2007р., 06.09.2007р., 11.09.2007р., 13.09.2007р., 19.09.2007р., 24.09.2007р., 28.09.2007р., 08.10.2007р., та товарних чеків від 27.07.2007р., 04.08.2007р., 06.08.2007р., 07.08.2007р., 11.08.2007р., 15.08.2007р., 16.08.2007р., 17.08.2007р., 21.08.2007р. 27.08.2007р., 04.09.2007р., 27.09.2007р., 02.10.2007р. вбачається, що ОСОБА_1 придбала будівельні матеріали.

Згідно розяснень, викладених в пп.23, 24 Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поді спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, спірний житловий будинок, земельна ділянка та два автомобілі - придбані сторонами за час перебування у шлюбі, що стверджується вищезазначеними доказами.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки та двох автомобілів спільною сумісною власністю подружжя знайшли своє обґрунтування в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Передбачено ч.1 ст.69 СК України, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Стаття 70 СК України, встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України, передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власністю подружжя ділиться між ними в натурі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В п.9 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991р. розяснено, що за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Крім того, враховуючи правові позиції, викладені Верховним Судом України в Постанові від 15.05.2013р. у справі №6-37цс13, та Постанові від №6-47цс16, виходячи із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути також визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

ОСОБА_6 просить визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину будівельних матеріалів, вкладений в незавершене будівництво. Однак, згідно договору від 23.12.2005р., в ОСОБА_7 придбано незавершений будівництвом житловий будинок, право власності на який зареєстровано на імя ОСОБА_2 Про будівельні матеріали та конструктивні елементи в договорі нічого не згадується.

Сама ОСОБА_6 також не зазначила, які саме будівельні матеріали підлягають поділу між сторонами.

В той же час, визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має визначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. Аналогічне розяснення викладено в постанові Верховного Суду України у справі №6-388цс15 від 18.11.2015р.

Крім того, сторонами не погоджено вартості спірного майна. Тому, з огляду на вимоги вищезазначених норм, слід виходити з його дійсної вартості, визначення якої потребує спеціальних знань, так як і визначення переліку будівельних матеріалів та конструктивних елементів.

ОСОБА_1 також не зазначила за яку ціну ОСОБА_2 відчужив автомобіль марки «ГАЗ 32212 224», яка повинна враховуватися при поділі та не клопотала перед судом про витребування доказів вартості цього майна із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів нею особисто.

Також, в судовому засіданні не доведено, що виручені за відчуження даного транспортного засобу кошти використані не в інтересах сімї чи не на її потреби.

У відповідності до ст.143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, враховуючи вимоги ст.10 ЦПК України, повинні довести суду обставини, на які вони покликаються, зокрема, ініціювати проведення відповідної експертизи.

Суд сприяє всебічному й повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

З огляду на те, що після виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК позивач не надала жодних доказів на підтвердження своїх позицій, не ініціювала проведення експертизи, суд відповідно до вимог стст.212, 213 ЦПК ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки у порушення вимог стст.10, 60 ЦПК вона ухилилася від доведення обставин, на які посилалася.

З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частину будівельних матеріалів , земельної ділянки та автомобілів марки «Iveco Turbo Daily» і «ГАЗ 32212 224» задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 боржником у розмірі 50% згідно рішення Сокальського районного суду від 24.12.2010р. то суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на те, що при поділі спільної сумісної власності зобовязання між подружжям не розподіляються, а враховуються.

Визнання ОСОБА_1 боржником у зобовязанні за кредитним договором буде втручанням у господарську діяльність банку та фактично змінить умови договору, укладеного між банком та ОСОБА_2

Крім цього, ще в 2010 році рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за цим кредитним договором і дане рішення перебуває на примусовому виконанні.

Вимога про зобовязання ОСОБА_1 виплатити ОСОБА_2 компенсацію за 12,9% завершеного будівництвом житлового будинку в розмірі 101162,45грн. також не підлягає задоволенню, оскільки останній не довів у судовому засіданні, що таке будівництво завершено, а також, що воно завершено за його особисті кошти.

Додану представником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 довідку від 12.05.2017р. про те, що готовність спірного будинку складає 94,3% суд до уваги не приймає, оскільки 25.02.2017р. ними подано висновок, згідно якого готовність будинку - 87,1%. Такий же відсоток готовності стверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Крім того, така довідка не може бути належним доказом, оскільки не є висновком, в ній не зазначено на підставі чого визначено відсоток готовності нерухомого майна тощо.

Враховуючи зазначене, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 присадибну земельну ділянку по вул.Над Бугом,4 в смт.Жвирка Сокальського району Львівської області, придбану за час подружнього життя.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Iveco Turbo Daily», р.н.з. 00600 ТН та автомобіль марки «ГАЗ-322212 224», до відчуження р.н.з. 76003 ТС.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення в той самий строк з дня отримання його копії.

Головуючий: М. Я. Адамович