Справа № 152/975/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пред'явила в суді позов до Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

У обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2, яка по день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1.

Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1, що входить до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка - ОСОБА_3, яку вона прийняла, але не встигла оформити.

Спадкоємцем майна після смерті матері за заповітом є вона.

Спадщину вона прийняла шляхом подачі заяви до Шаргородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок вона не має можливості, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок, що є перешкодою для оформлення спадкових прав на вказаний будинок.

ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_2 на житловий будинок під літерою "А" загальною площею 79,5 м. кв., в тому числі житловою площею 46,5 м. кв., допоміжною площею 33 м.кв., веранда "а", сарай "Б", погріб "В" загальною вартістю 42272 грн., які знаходяться на АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_3, спадщину після смерті якого мати прийняла, але не встигла оформити спадкових прав.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.106).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але від секретаря Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області Шевчук Г.П., яка діє на підставі довіреності від 27.06.2017 року поступила заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги визнає (а.с.103-105).

За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим виконкомом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 19 серпня 2013 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається у тому числі із житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1, який входить до складу спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим Івашковецькою сільською радою Шаргородського району Вінницької області 27 травня 1999 року (а.с.9).

Згідно рішення 1 сесії 7 скликання Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 03.11.2015 року за №12 "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 (а.с.41-42).

ОСОБА_3 по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до запису у погосподарській книзі сільської ради №1, особовий рахунок НОМЕР_3, постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за № 615 від 22.09.2016 року (а.с.12).

Із зазначеної довідки також вбачається, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається у тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1, який розташований на присадибній земельній ділянці. Спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_2, яка була зареєстрована та проживала разом з ним, але не встигла оформити спадщину, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Спадкоємцями за заповітом після її смерті є дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.12).

Із оглянутої в судовому спадкової справи №67/2014 до майна померлої 15.08.2013 року ОСОБА_2 вбачається, що спадкоємцями майна померлої ОСОБА_2 за заповітом є дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_5, спадкоємцем за законом є син ОСОБА_6 Спадщину шляхом подачі у визначений законом термін заяви про прийняття спадщини до Шаргородської державної нотаріальної контори прийняла позивач ОСОБА_1, інші спадкоємці - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спадщину не прийняли і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви (а.с.59-105).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 11.11.2003 року за реєстром № 192 ОСОБА_2 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право своїм дочкам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.11).

На день смерті ОСОБА_2 вказаний заповіт не змінено і не відмінено.

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що свідоцтво про право власності на домоволодіння в матеріалах технічного паспорту відсутнє (а.с.37-38).

Відповідно до довідки виконкому Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 03.10.2016 року № 742, будинок, який належав померлому жителю села Івашківці ОСОБА_3 дійсно знаходиться на АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Згідно довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" від 22.09.2016 року за №293 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстроване ( а.с. 16).

Відповідно до рішення 15 сесії 21 скликання від 29.12.1993 року, ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд (а.с.40).

На зазначеній земельній ділянці знаходиться спадковий будинок.

Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Масилюк Р.М. від 22.11.2016 року позивачеві ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, відмовлено. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.43).

Із довідки КП "Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" про технічний стан житлового будинку АДРЕСА_1 вбачається, що спадкове домоволодіння складається із житлового будинку "А", з верандою "а", сараєм "Б" та погребом "В" 1949 року забудови, загальною площею 79,5 м.кв, в тому числі житловою площею - 46,5 м.кв., загальний стан будівлі не задовільний, має 55 % зносу, загальна вартість нерухомого майна становить 42272 грн. (а.с. 39).

Таким чином, факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку по АДРЕСА_1 підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими і перевіреними судом.

При вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у спадкодавця ОСОБА_3 на момент закінчення будівництва, зокрема зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, Закону України " Про власність", ЗУ від 07.12.1990 року" Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постанову Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українські РСР", Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 - 24.

За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухоме та рухоме майно.

Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу. Будинки та домоволодіння в селах державній реєстрації не підлягали.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Рішенням виконавчого комітету Шаргородської районної ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року № 244 "Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району зобов'язано виконкоми сільських рад забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

На час проведення інвентаризації житлового фонду в селах Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_3 був головою двору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входить і житловий будинок з господарськими будівлями, 1949 року забудови, що підтверджується даними погосподарських книг (а.с.18-36).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за № 615 від 22.09.2016 року, ОСОБА_3 по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до запису у погосподарській книзі сільської ради №1, особовий рахунок НОМЕР_3, постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається у тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1, який розташований на присадибній земельній ділянці. Спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_2, яка була зареєстрована та проживала разом з ним, отже прийняла спадщину шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном, але не встигла оформити спадщину, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Спадкоємцями за заповітом після її смерті є дочка ОСОБА_1 (а.с.12).

Таким чином, на день смерті ОСОБА_3 його право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 було набуто та посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому зазначений житловий будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1269, 1270, 1276 ЦК України.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з відкриття спадщини.

В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право ОСОБА_1 на отримання у власність спадкового майна порушено і підлягає судовому захисту.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Керуючись ст.ст. 6, 60, 130, 174, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 13,41,55 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою села Івашківці Шаргородського району Вінницької області, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою "А", загальною площею 79,5 м. кв., в тому числі житловою площею 46,5 м. кв., веранди "а", сарая "Б", погреба "В" загальною вартістю 42272 грн., які знаходяться по АДРЕСА_1, і належали ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину після смерті якого ОСОБА_2 прийняла, але не встигла оформити свої спадкові права.

Згідно ст.ст. 223, 294, 296 ЦПК України, рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.О. Соколовська