УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача-1 (представника позивача-2) ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, клопотання представника позивачів ОСОБА_2 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними та визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 грудня 2015 р. помер ОСОБА_7, який доводиться батьком позивачеві ОСОБА_1 та сином позивача ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки № 6 загальною площею 0,0582 га, розташованої за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернівська сільська рада, садівниче товариство «Ювілейний». При звернення позивачів до нотаріуса зясувалось, що за життя ОСОБА_7 залишив заповіти: від 31 березня 2015 р., за яким заповідав все своє майно ОСОБА_3; від 13 листопада 2015 р., яким заповідав земельну ділянку ОСОБА_6

Позивачі вважають, що волевиявлення ОСОБА_7 станом на час посвідчення заповітів не було вільним, оскільки він зловживав алкоголем, неодноразово лікувався у наркодиспансері, перебував на обліку у психоневрологічному диспансері. У період запою із ним мешкала ОСОБА_8, яка також мала квартиру в одному підїзді із ОСОБА_7, яка також зловживала алкоголем. Син ОСОБА_8 ОСОБА_3 із ними ніколи не мешкав. У червні 2014 р. ОСОБА_7 захворів на онкологічну хворобу «карцинома гортані», внаслідок чого проходив хіміотерапію, вживав різні препарати, які оплачувала його сестра ОСОБА_6 Інвалідність ОСОБА_7 отримав 11 листопада 2015 р. за півтора місяці до смерті.

У період з січня по квітень 2015 р. ОСОБА_7 перебував в запої, глибокій депресії через виїзд його матері ОСОБА_9 на лікування за межі України. Після повернення ОСОБА_9 побачила сина у пригніченому стані, з явними порушеннями психіки, що можуть підтвердити свідки. Позивачі вважають, що ОСОБА_7 потрапив під вплив ОСОБА_8, яка надавала йому алкогольні напої, через що він не віддавав звіту своїм діям та не міг керувати ними.

З початку 2015 р. стан здоровя ОСОБА_7 погіршувався, він відмовлявся проходити лікування в онкологічній лікарні, восени 2015 р. в нього зявились постійні головні болі, безсоння, але він продовжував вживати спиртні напої. Потім йому надавалися обезболювальні препарати, інєкції, що містили обезболювальні наркотичні речовини. Його свідомість була неясна, він був пригнічений, агресивний, практично не міг говорити.

Крім того, ОСОБА_7 за життя бажав залишити своє майно доньці та матері, проте заповіти склав на інших осіб, що для позивачів було несподівано.

З наведених підстав позивачі просили визнати недійсними заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10 від 31.03.2015, заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_11 від 13.11.2015, визнати за позивачами право власності по ? частині квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, визнати за позивачами право власності по 0,0291 га земельної ділянки № 6 для індивідуального садівництва, розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Люцернівська сільська рада, садівниче товариство «Ювілейний».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка водночас є представником позивача ОСОБА_5, підтримала позов, пояснила, що померлий ОСОБА_7 є її батьком. У 2014 році він захворів на онкологічне захворювання, після чого постійно перебував у депресії, зловживав алкоголем, з приводу чого неодноразово лікувався. ОСОБА_8 була його сусідкою по підїзду, іноді позивач бачила її у батька вдома, вони разом вживали алкоголь. Станом на 31.05.2015 її батько знаходився у постійному алкогольному спянінні, був агресивним. Вона його бачила у той час, т.я. відвідувала його, приносила їжу. Коли був тверезим, то вів себе неадекватно, агресивно, плутав імена та дати. Він за життя висловлював намір залишити все своє майно їй та матері, а тому наявність заповітів стало шоком для позивача.

Представник позивачів адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні також підтримала позовні вимоги, зазначила, що підставою позову є відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_7 на час складання заповітів, він не міг розуміти свої дії та керувати ними, оскільки страждав алкоголізмом, хворів на онкологічне захворювання. З метою підтвердження даних обставин просила суд призначити у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити питання: «Чи міг ОСОБА_7 у момент складання заповітів від 31.03.2015 та 13.11.2015 віддавати звіт своїм діям та керувати ними, чи було вільним його волевиявлення у момент написання заповітів?» Проведення експертизи просила доручити експертам КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що його мати ОСОБА_8 біля 13 років проживала у цивільному шлюбі із ОСОБА_7 В 2015 р. ОСОБА_7 повідомив його про намір залишити заповіт. Поведінка ОСОБА_7 була адекватною, він чітко висловлювався, будь-яких психічних розладів відповідач не помічав. Зазначив, що його мати лікувалась від алкоголізму у 20072008 р.р. ОСОБА_7 також лікувався від алкоголізму приблизно у цей період часу. У 2014 р. ОСОБА_7 захворів на онкологічне захворювання, його лікувала мати та сестра. У березні 2015 р. відповідач навідував ОСОБА_7, у той час ОСОБА_7 проходив лікування в онкологічній лікарні. Будь-яких змін у його житті не було, фізичний стан ОСОБА_7 погіршувався, а психічний стан був у нормі. У березні 2015 р. ОСОБА_7 не вживав алкоголь, пив останні 2-3 тижні перед смертю. Вказав, що ОСОБА_7 повністю віддавав звіт своїм діям. Просив у позові відмовити. Проти призначення у справі експертизи не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у фактичних шлюбних відносинах, іноді зловживали алкогольними напоями, проте це не впливало на можливість ОСОБА_7 керувати своїми діями. Нотаріус при посвідченні заповіту від 31.03.2015 пересвідчився у його дієздатності. Син ОСОБА_8 ОСОБА_3 навідував їх та допомагав, в них були нормальні стосунки. Рішення про складання заповіту на імя ОСОБА_3 ОСОБА_7 прийняв самостійно без пояснення причин. Проти призначення у справі експертизи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, надіслала суду письмові пояснення, за змістом яких її рідний брат ОСОБА_7 почав зловживати алкоголем з 2000 р. Спочатку його лікували неофіційно, запрошували лікарів, але з 2008 р. стали офіційно його лікувати у наркологічному диспансері, де він був госпіталізований. Брат страждав запоями, у стані депресії погрожував вчиненням суїциду, в нього було відсутнє бажання жити, потім стали проявлятися ознаки агресії. Двічі він лікувався у психоневрологічному диспансері та обласній психіатричній лікарні. Його такий психічний стан виникав періодами та особливо загострився з літа 2014 р., коли йому поставили діагноз «карцинома гортані». Він з цього часу безконтрольно вживав алкоголь, настойку бояришнику, що призводило його до стану фізичної слабкості, депресії, він майже не покидав квартири. ОСОБА_8 була його сусідкою по підїзду, з якою вони разом вживали алкоголь. Сімейних стосунків вони не мали. Коли мати повернулась від неї у квітні 2015 р., то знайшла ОСОБА_7 у сильному запої, у той час в ОСОБА_8 помер дідусь і десь 40 днів вони безпробудно пили, брат припинив лікування в онкології, постійно палив, нічого не міг чітко пояснити, де був в попередні дні, що їв, чому не лікувався, про заповіт нічого не казав. У жовтні 2015 р. відповідач приїхала до Запоріжжя, та займалася оформленням пенсії. Стан брата погіршився, була інтоксикація, головний біль, не міг спати, погано розмовляв, не лікувався. Вона організувала його лікування, йому робили обезболювальні уколи, але він все одно вживав алкоголь. Потім їй мати повідомила про те, що брат склав на її імя заповіт на земельну ділянку. Такі дії вона може пояснити хворобливим станом психіки. Проти задоволення позову не заперечувала. Просила розглянути справу за її відсутності.

Також у судовому засіданні були допитані свідки:

Свідок ОСОБА_12, яка є знайомою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 по колишній роботі, пояснила суду, що починаючи з січня 2015 р., коли ОСОБА_9 поїхала за межі України, вона спілкувалась із ОСОБА_7, надавала йому продукти харчування та кошти на обстеження. З лютого 2015 р. стан ОСОБА_7 погіршився, вона приходила до нього додому, але він не відчиняв двері, не брав слухавку телефону. Коли вона потрапила до його квартири, він був на підпитку. Вона відвідувала ОСОБА_7 1 раз на тиждень, а також телефонувала 2-3 рази на тиждень. Він майже завжди був пяний, що не заперечував, неадекватно відповідав на питання. 23.02.2015 вона йому телефонувала привітати зі святом, але він не розумів подій, розмовляв неадекватно. Вказувала, що в нього були періоди агресії. Також він казав їй, що до нього приходила мати, хоча мати у той час була за кордоном. У березні 2015 р. також була в нього вдома, бачила його у важкому стані, т.я. він зловживав алкоголем. Зазначила, що він не жив однією сімю із ОСОБА_8, вона лише іноді приходила до нього.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13, який доводиться двоюрідним братом померлому ОСОБА_7, пояснив, що у 2015 р. зустрічав ОСОБА_7 у стані алкогольного спяніння, він просив в нього гроші. Він знав від родичів, що ОСОБА_7 лікувався у наркологічному диспансері з приводу алкогольної залежності. Також зазначив, що він був агресивним, в нього були істерики, оскільки свідок не давав йому грошей. Щодо спадщини ОСОБА_7 завжди казав, що залишить все матері та доньці. ОСОБА_8 він не знав, а побачив лише на похоронах ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 є її приятелькою. ОСОБА_7 вона знає давно. 29.11.2014 вона разом з ОСОБА_6 навідували його на День народження, у той час він випивав, були періоди запою. У квітні 2015 р. свідок разом із своїм чоловіком відвідали ОСОБА_7 вдома. Він довго не відчиняв двері, після того, як відчинив, вони побачили його у стані алкогольного спяніння. Він пояснив, що їжу йому приносить мати, хоча мати була за кордоном на той час. ОСОБА_7 поводив себе неадекватно, втратив вагу, осунувся, багато палив та пив. Також свідок повідомила, що знає про лікування ОСОБА_7 у наркодиспансері, а також в онкологічній лікарні. Лікування оплачувала ОСОБА_6, але ОСОБА_7 рекомендацій лікарів не дотримувався, пив. Він не був буйним, а був безвольним. Вважає, що ОСОБА_8 скористалась таким станом ОСОБА_7, внаслідок чого він оформив заповіт на імя її сина.

Свідок ОСОБА_15, який доводиться чоловіком свідку ОСОБА_14, надав аналогічні показання. Зазначив, що разом з дружиною відвідував ОСОБА_7 приблизно у березні 2015 р., він був у стані алкогольного спяніння, на питання відповідав невпопад, погано мислив, його погляд був пространним. Квартира була у занедбаному стані, він жив у квартирі один. Про заповіти свідок нічого не знав.

Допитана судом ОСОБА_8 пояснила, що проживала у цивільному шлюбі із ОСОБА_7 приблизно 12 років. Скласти заповіт на імя її сина ОСОБА_7 вирішив самостійно. Навесні 2015 р. в неї хворів батько, і вона разом з ОСОБА_7 навідували його. До нотаріуса посвідчувати заповіт вони прийшли удвох, спочатку дізнались про вартість заповіту, а після цього ОСОБА_7 самостійно складав цей заповіт у нотаріуса. Його стан на той час був нормальним, він віддавав собі звіт, зокрема, щодо складання заповіту від 31.03.2015, це було його вільним побажанням. Зазначила, що ОСОБА_7 лікувався від алкоголізму до 2006 року, а вона лікувалась вже пізніше у 2006-2007 р.р. Вона знала мати ОСОБА_7 ОСОБА_9, в них були нормальні стосунки, але інколи виникали сварки з приводу вживання алкоголю. До ОСОБА_3 ОСОБА_7 відносився як до сина. Навесні 2015 р. ОСОБА_7 інколи вживав алкоголь, не щоденно. В нього була апатія, пригнічений стан, пити не бажав, коли йому встановили діагноз (онкологічне захворювання).

Крім того, судом за клопотанням представника позивача також були витребувані медична карта амбулаторного хворого № 90918 ОСОБА_7 з КУ «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер» ЗОР (арк. справи 4647), відповідь КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР від 15.02.2017 № 555 про стаціонарне лікування ОСОБА_7 (арк. справи 80), відповідь КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» від 15.03.2017 № 1170-дпв про відсутність знаходження ОСОБА_7 нна обліку у лікаря-психіатра (арк. справи 123), які долучені до матеріалів справи.

Заслухавши клопотання, думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Частиною першою статті 143 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_5 ґрунтуються на тому, що на час складання та підписання заповітів від 31.03.2015 та 13.11.2015 спадкодавець ОСОБА_7 в силу свого психічного стану не міг у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та його волевиявлення не було вільним, суд доходить висновку, що з метою зясування даного питання, яке потребує спеціальних знань у галузі психіатрії, слід призначити посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_7

Вирішуючи склад питань, які слід поставити перед експертами, суд виходить з положень частини третьої статті 143 ЦПК України, якою передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі.

При визначенні питань, як підлягають зясуванню, суд виходить з того, що проведення даного виду експертиз регламентовано Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоровя України від 8 жовтня 2001 р. № 397, зареєстрованим в Міністерстві юстиції країни 1 березня 2002 р. за № 219/6507.

Суд зазначає, що питання перед судовим експертом мають бути поставлені конкретно, оскільки в подальшому висновок експерта підлягатиме оцінці судом наряду з іншими доказами по справі.

З урахуванням викладеного, думки сторін, суд доходить висновку, що на вирішення експертів слід поставити такі питання:1) Чи був здатен ОСОБА_7 на час складання та підписання заповіту від 31.03.2015 правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? Чи було вільним його волевиявлення у момент підписання заповіту від 31.03.2015? 2) Чи був здатен ОСОБА_7 на час складання та підписання заповіту від 13.11.2015 правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? Чи було вільним його волевиявлення у момент підписання заповіту від 13.11.2015? 3) Чи вплинув психічний стан ОСОБА_7 на час підписання заповітів від 31.03.2015 та від 13.11.2015 на правильність сприйняття фактів, що мають значення для їх складання?

Провадження у даній справі на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 202 ЦПК України підлягає зупиненню до отримання висновку експерта.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 143, 144, п. 5 ч. 1 ст. 202 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задовольнити.

Призначити у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання заповітів недійсними та визнання права власності на нерухоме майно посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_7, який помер 29 грудня 2015 року, на вирішення якої поставити наступні питання:

1.Чи був здатен ОСОБА_7 на час складання та підписання заповіту від 31.03.2015 правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? Чи було вільним його волевиявлення у момент підписання заповіту від 31.03.2015?

2.Чи був здатен ОСОБА_7 на час складання та підписання заповіту від 13.11.2015 правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? Чи було вільним його волевиявлення у момент підписання заповіту від 13.11.2015?

3.Чи вплинув психічний стан ОСОБА_7 на час підписання заповітів від 31.03.2015 та від 13.11.2015 на правильність сприйняття фактів, що мають значення для їх складання?

Проведення експертизи доручити експертам КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

У розпорядження експертів надати матеріали цивільної справи № 335/13112/16-ц, медичну документацію, що наявна в матеріалах справи.

Оплату за проведення експертизи покласти на позивача ОСОБА_1.

Розяснити сторонамщо відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

До отримання висновку експертів провадження у справі зупинити.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена а апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 13 червня 2017 року.

Повний текст ухвали виготовлено 19 червня 2017 року (з урахуванням того, що 18 червня 2017 р. є вихідним неробочим днем).

Суддя А.В. Шалагінова