Ухвала

іменем україни

03 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, заінтересована особа - ОСОБА_4, про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та зобов'язання вчинити дії щодо реєстрації права власності та таке майно, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року державний виконавець відділу ДВС Рівненського МУЮ звернувся до суду з указаним поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, та зобов'язання вчинити дії щодо реєстрації права власності на таке майно, шляхом визначення частки майна ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини цієї квартири та зобов'язання ОСОБА_5 вчинити необхідні дії з метою державної реєстрації права власності на належну йому частку.

Ухвалою Рівненського міського суду від 29 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року, в задоволенні подання Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У частині 1 ст. 379 ЦПК України визначено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Згідно з ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна під час перебування у зареєстрованому шлюбі не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судами встановлено, що державним виконавцем не надано належних і достатніх доказів, які свідчили б про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржникуОСОБА_5

Крім того, постановою Рівненського міського суду від 28 квітня 2010 року було встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_4, придбана вона за кошти її матері, а тому, не є спільною власністю подружжя.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, постановили законні і обґрунтовані ухвали про відмову в задоволенні подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун Л.М. Мазур