АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.. ОСОБА_1

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на реконструкцію та ремонту будинку, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_6, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 липня 2017 року,

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь витрати на ремонт та реконструкцію будинку, який знаходиться по першому провулку Луковецькому, 1 в місті Чернівці в сумі 668 957 гривень.

Посилався на те, що в 2001 році під час перебування у шлюбі позивачем та ОСОБА_7М було придбано житловий будинок №1, який знаходиться по першому провулку Луковецькому у місті Чернівці, однак договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна був укладений на імя матері ОСОБА_7 відповідачки ОСОБА_4

За час проживання в шлюбі разом з ОСОБА_7 ними були проведені будівельно-ремонтні та оздоблювальні роботи, про що відповідачка ОСОБА_4 знала та не заперечувала.

Після проведення вказаних ремонтних робіт площа будинку значно збільшилася та відповідно покращилися його житлові умови.

Фактичний власник будинку відповідачка ОСОБА_4 у будинку не проживала, участі у проведенні будівельних робіт по надбудові другого поверху їдальні та здійсненні ремонту не брала.

Вважав, що оскільки добудова другого поверху, кімнати їдальні, фактична реконструкція будинку № 1, який знаходиться по першому провулку Луковецькому в місті Чернівці не прийнята в експлуатацію, то він та його колишня дружина є власниками будівельних матеріалів, які використовувались для проведення будівельних робіт у спірному будинку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 140 759 гривень 66 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на його користь 278 723 гривні в рахунок відшкодування витрат, понесених на ремонт та реконструкцію будинку № 1, який знаходиться по першому провулку Луковецькому в місті Чернівці.

Посилаються на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що кошти на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт залучалися як відповідачкою ОСОБА_4, так і подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з розрахунку 1/2 частини відповідач та 1/2 частини позивач з колишньою дружиною.

Оскільки добудова другого поверху, добудова кімнати їдальні, фактична реконструкція будинку № 1, який знаходиться по першому провулку Луковецькому в місті Чернівці не прийнята в експлуатацію, то ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є власниками частини будівельних матеріалів, які використовувались для проведення будівельних робіт у спірному будинку.

ОСОБА_2 не пропустив трирічний строк для звернення з даним позовом до суду, оскільки право на звернення з цим позовом у нього виникло з моменту винесення рішення Шевченківським районним судом міста Чернівці про розірвання шлюбу.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими.

Так, згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 3 статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Згідно частини 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 16 березня 2001 року ОСОБА_4 придбала житловий будинок, літера «А» з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по першому провулку Лукавецкому, 1 в місті Чернівці, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 березня 2001 року (а.с.8-9 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 грудня 2012 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.23 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 листопада 2014 року встановлено, що протягом 2002-2010 років було здійснено реконструкцію будинку, проведені будівельно-ремонтні та оздоблювальні роботи з метою покращення житлових умов, зокрема: реконструкція в межах існуючого горища будинку та надбудовано повноцінний другий поверх, повністю накрито дах будинку металочерепицею; добудовано столову; замінено вікна; влаштовано сходовий марш з перилами; утеплено зовнішні стіни та підлоги будинку; поштукатурено стіни та обшито гіпсокартоном стелю; залито стяжкою підлогу; встановлено підлогу з ламінату; замінено газове опалення (труби, батареї, газовий котел); замінено огорожу із звичайної цегли на декоративну цеглу; виконані внутрішні та зовнішні малярні роботи, що підтверджується копією поповерхового плану (а.с.37-39 т.1).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №15113 від 25 лютого 2016 року вартість проведених робіт (невідємних поліпшень) в будинку №1, який знаходиться по першому провулку Луковецькому в місті Чернівці станом на 25 лютого 2016 року складає 668 957 гривень (а.с.1020-131 т.1).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_4 слід стягнути кошти в рахунок відшкодування витрат, понесених подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на проведення робіт з реконструкції та ремонту житлового будинку.

У розумінні частини 1 статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Встановлені обставини у справі вказують на те, що ОСОБА_4 не набула права власності на об'єкт нерухомості, який виник після проведення реконструкції будинку, проведення будівельно-ремонтних та оздоблювальних робіт, оскільки такий обєкт нерухомості є самочинним будівництвом.

Крім того, ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що роботи по проведенню реконструкції та ремонту спірного будинку проводились за рахунок спільних коштів подружжя.

Щодо особистих коштів ОСОБА_2, які були ним витрачені на проведення вказаних вище робіт в будинку №1, який знаходиться по першому провулку Луковецькому в місті Чернівці, то вказаний спір був предметом розгляду у цивільній справі №727/5820/14-ц.

За результатами розгляду вказаної справи рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат понесених на реконструкцію та ремонт житлового будинку 3 666 гривень 58 копійок. Вказане рішення набрало законної сили 24 листопада 2014 року (а.с.37-39 т.1).

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання до суду позову) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 8 «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року, № 80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

З квитанції від 13 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 1532 гривні 96 копійок (а.с.98 т.2).

З квитанції №107 від 10 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 додатково сплатила судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 2 486 гривень 44 копійки (а.с.124 т.2).

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 4019 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 5 липня 2017 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на реконструкцію та ремонту будинку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 4019 (чотири тисячі девятнадцять) гривень 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_1