Справа 206/8068/14-ц
Провадження 2/206/610/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2017 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучкова О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

10 грудня 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 23.09.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №SAMDN1436. Згідно договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000 доларів США, а відповідач в свою чергу зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Однак, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала у звязку з чим станом на 30.11.2014 року має заборгованість 6703,60 доларів США.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6703,60 доларів США та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився подавав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про день та час розгляд справи повідомлялася належним чином, через канцелярію суду надала письмові заперечення в яких зазначила, що позов не визнає, просить застосувати строки позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в звязку з пропущенням строків позовної давності.

Вислухавши пояснення представника відповідача який заперечував проти задоволення позовних вимог, вивчивши заперечення, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини

Згідно ст.ст. 1050 та 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Вказані вимоги закону відповідачем не виконуються.

Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. №3111, МФО305299) заборгованість за кредитним договором заборгованість в сумі 6703,60 дол. США, яка складається з: 1869,40 дол. США заборгованість за кредитом, 3568,77 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 930,31 дол. США- заборгованість по комісії за користування кредитом, 16,70 дол. США штраф (фіксована частина), 318,42 дол. США штраф (процентна складова), що еквівалентно 100348,06 грн. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1003,48 грн. (а.с.40)

23.02.2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2017 року заочне рішення від 26 грудня 2014 року винесене по цивільній справі № 206/8068/14-ц, провадження №2/206/1832/14 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано. (а.с.69, 86)

Згідно наданого детального розрахунку заборгованості за договором №SAMDN1436 від 23.09.2008 року станом на 30.11.2014 року ОСОБА_1 має загальний залишок заборгованості за відсотками в сумі 6368,48 доларів США (а.с.6-8).

У звязку з тим, що умовами договору обумовлені строки дії картки 2 роки, останнє погашення по кредиту відбулося у 24.01.2011 року, минув строк позовної давності.

Суд вважає, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязань передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизначених) частин платежу. Бездіяльність боржника (наприклад, не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, повязаних із наданням кредиту.

У п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», також звертається увага на те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (нараховані відсотки, стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлено, що позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 48, 10, 11, 18, 5764, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков