Справа № 316/849/17
Провадження № 2/316/691/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2017 р. м. Енергодар

Суддя Енергодарського мiського суду Запорiзької областi ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Енергодарського міського суду Запорізької області поштовою кореспонденцією 14.06.2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відповідача - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту №312-114СМБ від 23.05.2008 року в розмірі 9364,01 доларів США та витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позовна заява не може бути прийнята до провадження та підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, так як вона не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме:

Відповідно до матеріалів позовної заяви, позов поданий представником ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності.

Відповідно до ч.8 ст.119 ЦПК України, у разі, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.42 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. Відповідно до ч.3 цієї статті, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

Як вбачається з позовної заяви, позов підписала представник ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_5. До позовної заяви додана довіреність на імя ОСОБА_4. Дана довіреність видана ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Голови Правління - ОСОБА_6 та члена Правління - ОСОБА_7, які діють на підставі Статуту. При цьому до позовної заяви не додано жодного документу, що посвідчують службове становище і повноваження осіб, які видали та підписали довіреність на імя ОСОБА_4, а тому позивачу необхідно подати, завірені належним чином, такі документи.

Також, п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення доларового кредиту та посилаючись на лист НБУ № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року, зазначає, що операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії, а отже Банк має законні підстави для кредитування в іноземній валюті.

Однак, відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 за № 2121-III чинної редакції (редакція від 01.01.2017 року), юридична особа, яка має намір здійснювати банківську діяльність, зобов'язана протягом року з дня державної реєстрації подати Національному банку України в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України, документи для отримання банківської ліцензії.

Відповідно до ч.7 ст.47 чинної редакції (редакція від 01.01.2017 року) Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 за № 2121-III, банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.5 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року за № 15-93 чинної редакції (редакція від 27.09.2014 року), Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Відповідно до ч.2 ст.5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року за № 15-93, Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до ч.4 ст.5 Декрету, Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

У Постанові №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у частині 3 п.10 зазначено: Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Проте, відповідно до частини 2 п.10 Постанови №5, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Відповідно до ст.2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.4 Цивільного кодексу України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Таким чином лист НБУ не є актом цивільного законодавства та не може регулювати відносини зокрема у сфері банківської діяльності.

Враховуючи викладене, позивачем не зазначено доказів правомірності здійснення операцій з надання кредитів в іноземній валюті, не зазначено відповідної банківської ліцензії на підставі якої банк здійснює банківську діяльність на території України, не зазначено про наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та права здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті на території України на час звернення позивача до суду, доказів звільнення від доказування зазначеного вище, позивачем не зазначено.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно платіжного доручення № від 30.06.2016 р., позивач сплатив судовий збір в розмірі 4189,23 грн., однак, позивач просить про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у іноземній валюті.

Згідно ч.2 пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Згідно абзацу 2 статті 1 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

В матеріалах позовної заяви відсутній розрахунок заборгованості у перерахунку на Національну валюту України гривню по курсу Національного Банку України.

Відповідно до п.п. 1-1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень.

У звязку з чим, є не зрозумілим чому позивачем сплачено судовий збір саме у вищезазначеному розмірі.

Також платіжне доручення датовано 30 червня 2016 роком, тобто судовий збір сплачений позивачем майже рік назад до зверення з позовом до суду.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Згідно із ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху та надається позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Всі вище перелічені обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, у звязку з чим позовна заява підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 119, 120, 121, 122, 208, 210, 293 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - залишити без руху.

Надати позивачу ОСОБА_2 акціонерному товариству «Укрсоцбанк» строк для усунення виявлених недоліків, не пізніше пяти днів з дня отримання даної ухвали.

У разі невиконання вимог до вказаного строку заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя М. В. Капустинський