Справа № 462/1339/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року Залізничний районний м. Львова в складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати із ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 2000.00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1996 року перебуває в шлюбі з відповідачем, в якому в них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_3. Зазначила, що син проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, однак вона самостійно не має можливості утримувати сина, оскільки відповідач кошти на утримання сина не надає, хоча є працездатним та має можливість та обов'язок надавати допомогу синові, що й стало причиною звернення до суду із даним позовом.

Суд, ухвалив справу розглядати без участі позивача, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому позивач подала заяву, в порядку ст.158 ЦПК України, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити /заява в матеріалах справи/.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуте поштовим відділенням у зв'язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач свідомо не бажав отримати таке, адже як вбачається із відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Львівській області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 /а.с.10/, на яку й було направлено дане повідомлення, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, крім цього, позивач зазначила, що не заперечує проти заочного вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.07.1996 року /а.с.4/, в якому в них народилося двоє синів: повнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5/.

Судом встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю на АДРЕСА_1 /а.с.2, 3/.

Також встановлено, що відповідач може надавати кошти на утримання сина своєчасно і систематично, оскільки працездатний та інших утриманців немає.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частказаробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

Згідно зі ст.181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено, що прожитковий мінімум з 01.05.2017 року на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 1777 грн.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину в Україні з 01 травня 2017 року для дитини віком від 6 до 18 років складає 533,10 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2000.00 гривень щомісячно до його повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об'єктивнимз огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати, відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому із ОСОБА_2 слід стягнути 640.00 гривень судового збору в дохід держави, від сплати якого при подачі позовної заяви позивач була звільнена.

Керуючись ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.180-183, 191 Сімейного Кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований на АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 /дві тисячі/ гривень щомісячно, до його повноліття, починаючи з 22 березня 2017 року.

Стягнути із ОСОБА_2 640 /шістсот сорок/ гривень судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський