Номер провадження: 22-ц/785/4982/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди, за апеляційною скаргою представника фермерського господарства «Дінекс-Агро» ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2017 року,

встановила:

25.05.2016 року ФГ «ОСОБА_2А.» звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що господарством 04.01.2011 року з ОСОБА_3 був укладений договір оренди належної останньому на праві власності земельної ділянки загальною площею 4,0 гектарів строком на 10 років з метою здійснення господарством товарного сільськогосподарського виробництва. Разом із тим державна реєстрація договору не була проведена через зміни у законодавстві, але земельна ділянка була належним чином передана та оброблюється ФГ «ОСОБА_2А.», договір до наступного часу не розірваний та не скасований. Між тим 01.09.2014 року відповідачі уклали між собою договір оренди на ту ж саму земельну ділянку, який був зареєстрований Реєстраційною службою Ізмаїльського міського управління юстиції. З урахуванням положень ст. 638 ЦК України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (з наступними змінами та доповненнями), позивач вважав, що на час підписання між відповідачами по справі договору оренди землі від 01.09.2014 року (виникнення спірних правовідносин) договір оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року був укладеним, чинним та обовязковим для виконання його учасниками, у звязку з чим оспорюваним у даній справі правочином було порушено права та охоронювані законом інтереси ФГ «Стоянов A.A.» як єдиного, законного користувача земельної ділянки - обєкту оспорюваного договору. Враховуючи вищенаведене, ФГ «ОСОБА_2А.» просило визнати недійсним договір оренди від 01.09.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо зазначеної земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що виникло на підставі договору оренди землі від 01.09.2014 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2017 року позовні вимоги ФГ «ОСОБА_2А.» задоволено. Визнано недійсним договір оренди від 01.09.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 4,0 гектарів та скасовано державну реєстрацію права оренди від 01.09.2014 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ФГ «Дінекс-Агро» ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ФГ «ОСОБА_2А.» відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4Г обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що договором оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року, яким ФГ «Стоянов A.A.» обґрунтовується порушення його прав, як користувача спірної земельної ділянки, умови та строк передачі спірної земельної ділянки в оренду сторонами по справі були покладені в залежність від моменту державної реєстрації даного договору, яка згідно діючого на момент укладання спірного договору була обовязковою та не була проведена сторонами. ФГ «Дінекс Агро» за відсутності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права користування спірною земельною ділянкою у іншого субєкта права цілком правомірно було здійснено оспорювану державну реєстрацію права оренди, що виникло на підставі договору оренди землі від 01.09.2014 року, який був укладений за вільним волевиявленням власника цієї ділянки.

Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов та ухвалюючи рішення про визнання недійсними договору оренди землі від 01.09.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро», суд першої інстанції виходив з того, що на момент підписання ФГ «Дінекс-Агро» та подальшої державної реєстрації оскарженого договору оренди землі існувало правомірне, договірне використання ФГ «ОСОБА_2А.» цієї ж земельної ділянки на підставі укладеного між позивачем та ОСОБА_3 договору оренди землі від 04.01.2011 року. Тому дійшов висновку, що оспорюваний договір оренди укладений з порушеннями вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, а тому є недійсним.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка загальною площею 4,0 га, яка розташована на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (а.с.11-12).

04.01.2011 року між ОСОБА_3 та ФГ «ОСОБА_2А.» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, за умовами якого позивач приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років.

04.01.2011 року ОСОБА_3 передав ФГ «ОСОБА_2А.» належну їй земельну ділянку за актом приймання-передачі (а.с.13).

Державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «ОСОБА_2А.» від 04.01.2011 року, не проведено. Одночасно, у п. 15 вказаного договору зазначено, що цій договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. (а.с.10)

01.09.2014 року між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро» укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення строком на 10 років, яка за актом приймання-передачі передана ФГ «Дінекс-Агро» та на час вирішення спору знаходиться безпосередньо в користуванні ФГ «Дінекс-Агро» (а.с.16-18).

Зазначений договір оренди в установленому законом порядку був зареєстрований реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, що підтверджено матеріалами справи та сторонами по справі не заперечується.

Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною третьою статті 152 ЗК України.

За положеннями частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладання договору оренди) передача обєктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання передачі.

Згідно частини 1 статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі частини 1 статті 210, частини 3 статті 640 ЦК України, частини 2 статті 125 ЗК України й статті 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації; договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі №6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі №6-162цс13, від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16, від 18 січня 2017 року у справі №6-2777цс16, яка є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «ОСОБА_2А.» від 04.01.2011 року, не проведено, тобто договір не є укладеним, а договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро» від 01.09.2014 року в установленому законом порядку був зареєстрований реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, а отже укладений правомірно, тому правових підстав для визнання останнього недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, всупереч доводів викладених ФГ «ОСОБА_2А.» у позовної заяві, не має.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовних вимог ФГ «ОСОБА_2А.» про визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Дінекс-Агро» від 01.09.2014 року та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки слід відмовити.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, зроблені з порушення норм матеріального та процесуального права, на підставі п.п. 1,3,4 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ФГ «ОСОБА_2А.» на користь ФГ «Дінекс-Агро» судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 2899,60 грн.(а.с.93)

Керуючись 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову Фермерського господарства «ОСОБА_2А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди - відмовити.

Стягнути з Фермерського господарства «ОСОБА_2А.» на користь Фермерського господарства «Дінекс-Агро» судові витрати в розмірі 2899,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_5