Справа № 168/693/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О.Й.
Провадження № 22-ц/773/744/17 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4571,74 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, покликаючись на неповне зясування обставин справи, неправильну оцінку доказів, порушення норм матеріального права при його ухваленні, просить рішення в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах, пені та штрафів змінити, позов у цій частині задовольнити, а в решті рішення залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в оскаржуваній частині щодо відмови у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентах, пені та штрафів. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що боржник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, в звязку з чим в нього утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку ним не погашена, а тому вона підлягає стягненню з нього в користь банку за виключенням процентів, пені та штрафів, стягнення яких не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та нормам Закону.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом позивач уклав з відповідачем кредитний договір, складовою частиною якого є «Умови та Правила надання послуг», «Порядок користування платіжною карткою» та «Тарифи», що підтверджується заявою позичальника від 23.02.2009 року (а.с.9). Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 500 грн. і зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, проценти, а також оплачувати комісію та штрафи на умовах, передбачених Договором (а.с.9). Заборгованість за даним договором погашена повністю, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості. (а.с. 123, 124)

31.03.2012 р. позивач і відповідач уклали новий договір (а.с.125-126), складовою частиною якого є «Памятка клієнта», «Умови та Правила надання послуг» та «Тарифи», що підтверджується заявою позичальника від 31.03.2012р., випущено кредитну картку №300792 (а.с.96), яка позивачу вручена (а.с.96, 147). Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредитний ліміт, розмір якого відповідно до довідки про зміну умов кредитування становить 4000 грн. (а.с.8).

Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Банк свої зобовязання за кредитним договором від 31.03.2012 року виконав, надав кредитні кошти, що підтверджується випискою з рахунку (а.с.167-173), натомість ОСОБА_3 належним чином взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 30 вересня 2016 року в нього утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 3940,32 грн.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У матеріалах справи містяться Умови і правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с.10-15).

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг в редакції, що передбачає право банку нараховувати проценти, пеню, штрафи (фікована частина і процентна складова) на суму заборгованості. Не містить таких умов і заява позичальника ОСОБА_3, яка ним підписана.

Доказів того, що саме ці Умови були надані ОСОБА_3 на ознайомлення при укладанні кредитного договору позивачем суду не надано. Крім того, в заяві позичальника на отримання кредитної картки від 31.03.2012 року зазначено, що Памятку клієнта, що містить в тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування отримав і ознайомився з її змістом під розпис. Однак, такої Памятки з підписом ОСОБА_3 банком суду не надано.

У анкеті-заяві від 31.03.2012 року відсутні умови про базову процентну ставку за кредитом, про сплату процентів, пені, штрафу, а тому підстави для стягнення процентів у розмірі 22,8%, а пізніше 30%, 34,8%, 43,2% на поточну та прострочену заборгованість в сумі відповідно 197,32 грн. та 25894,38 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3000 грн., штрафу в розмірі 2151грн. немає.

За таких обставин справи і відповідно до вищенаведених норм матеріального права суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог та стягнув заборгованість з ОСОБА_3 за кредитним договором, за виключенням процентів, пені і штрафів, які договором не передбачені, стягнувши при цьому проценти на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Пояснення представника позивача щодо неправильного встановлення судом суми облікової ставки за день не заслуговують на увагу. Так, судом правильно проведений розрахунок процентів, визначена заборгованість у сумі 631,42 грн. і арифметичні помилки допущені не були.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді