Справа № 163/1088/17 Провадження № 22-ц/773/1232/17 Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О.С.
Категорія: 30 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю. ,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 25 липня 2016 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись лісовою ґрунтовою дорогою від озера Мале Згоранське в напрямку грунтово-щебеневої дороги між селами Згорани та Заозерне Любомльського району Волинської області, допустив зіткнення з мотоциклом марки «Мінськ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням під час руху в напрямку с. Заозерне. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров'я та лікування.

Зазначав, що винними діями ОСОБА_4 йому була завдана значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, яких він зазнав у момент дорожньо-транспортної пригоди та в подальшому, зокрема і під час лікування, тому просив стягнути з відповідача в його користь 60 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 31 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з відповідача 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно із вимогами ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення оскаржується позивачем лише в частині визначення розміру моральної шкоди, а тому на предмет законності та обґрунтованості ухвалене рішення судом апеляційної інстанції перевіряється лише у вказаній частині.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог на суму 7000 грн, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і які мають значення для ухвалення такого рішення відповідно до норм ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, а також врахував часткове відшкодування моральної шкоди страховиком ПрАТ «СК «Уніка» в розмірі 1500 грн. та зазначив у своєму рішенні, що інвалідність позивачу встановлена строком на один рік, а тому не виключено, що за збігом певного часу стан здоров'я ОСОБА_1 покращиться і останній повернеться у попередню форму.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не в повному обсязі, тому колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду в оскаржуваній частині рішення.

Спірні правовідносини є деліктними, оскільки виникли із спричинення шкоди та відповідно регулюються Главою 82 ЦК України.

За загальним правилом відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з нормами ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як встановлено судом, 25 липня 2016 року приблизно о 14 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки "ЗАЗ", р. н. з. НОМЕР_1, рухаючись лісовою грунтовою дорогою від озера Мале Згоранське в напрямку грунтово-щебеневої дороги між с.Згорани та с.Заозерне Любомльського району Волинської області, в порушення вимог ПДР України проявив грубу неуважність, а саме належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та не надав переваги у русі мотоциклу марки «Мінськ», р. н. з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який наближався ліворуч зі сторони с.Згорани та рухався у напрямку с.Заозерне, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої водій мотоцикла ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатовідламкового внутрішньосуглобового перелому головки великогомілкової кістки зі зміщенням відламків, перелому малогомілкової кістки із задовільним стоянням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року, який набрав законної сили 15 березня 2017 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та із застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік (а.с.14-16).

Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 даної Постанови до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вищевказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Із дослідженої судом першої інстанції довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №747782 вбачається, що ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності, а з індивідуальної програми реабілітації інваліда № 344 від 16.02.2017 року видно, що позивач, маючи професію тракториста, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, що потягли за собою встановлення інвалідності 3 групи, зокрема й порушення статики і ходьби в середній мірі, що зумовило обмеження в пересуванні, трудовій діяльності (визнаний обмежено працездатним, протипоказана важка фізична праця), а також в необхідності проведення медичної, фізичної і трудової реабілітації, відновної терапії та відповідних профілактичних заходів і санаторно-курортного лікування (а.с.12, 13).

Представник відповідача в судовому засіданні визнав факт наявності моральної шкоди, завданої ОСОБА_4 ОСОБА_1 внаслідок вказаної ДТП, а також причинно-наслідковий зв'язок між пригодою та встановленням інвалідності позивачу, однак заперечив розмір завданої шкоди у заявленій сумі 60 тисяч гривень, зазначивши, що визначена судом першої інстанції сума повністю відповідає спричиненій шкоді.

Проте, наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін дають підстави для висновку, що в результаті отримання тілесних ушкоджень, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, позивачу, який проживає в сільській місцевості, має присадибне господарство, відповідні обов'язки з утримання своєї сім'ї, заподіяно моральні та душевні травми, пов'язані з перенесеними фізичними стражданнями, а також це потягло зміни, що призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, визначеної в сумі 7000 грн. з покликанням на тимчасове встановлення позивачу інвалідності строком на 1 рік та на вірогідне майбутнє покращення стану здоров'я ОСОБА_1

Врахуванню підлягають обставини щодо необхідності лікування та реабілітації, тобто зусилля, які здійснює позивач на відновлення свого здоров'я та повернення до звичного способу життя. При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, декілька разів перебував на стаціонарному лікуванні й потребує подальшого лікування, пов'язаного із наслідками ДТП.

Більше того, колегія суддів вважає, що обраний судом розмір відшкодування моральної шкоди не повністю відповідає характеру правопорушення та дійсній глибині фізичних та душевних страждань позивача, та керуючись принципами справедливості, розумності, виваженості та співмірності, вважає доцільним збільшити розмір компенсації до 25000 грн.

Таким чином, судове рішення підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення моральної шкоди з відповідача на його користь саме в розмірі 60000 грн. не є обгрунтованими, оскільки заявлена сума, на думку колегії, є завищеною та не відповідає реальному обсягу понесених страждань та спричинених незручностей. Вимоги завдання немайнових втрат саме в цьому розмірі позивачем не є доведеними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 704 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ,314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 липня 2017 року в даній справі в частині визначення розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн.00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді