АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «СуперКредит» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у цивільній справі за заявою Кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа за рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 9 лютого 2017р. у справі за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у березні 2017р. заявник звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 9 лютого 2017р. про стягнення з ОСОБА_1 4 660грн. 86коп. заборгованості та 800грн. сплаченого судового збору.

Заявник посилався на те, що рішення третейського суду набрало законної сили, однак боржником не виконується.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі КС «СуперКредит»просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задовольнити.

Заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки згідно кредитного договору №СК-20/0054/15/63/26 від 25 червня 2015р. кредит на споживчі потреби був наданий ОСОБА_2, а з боржником ОСОБА_1 був укладений договір поруки, тому вона не є споживачем банківських послуг і даний спір був підвідомчим третейському суду.

Боржник ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.38), у судове засідання не з'явилася, клопотання про перенесення судового розгляду не подала, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Справа №757/14899/17-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7803/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Бортницька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 9

- 2 -

лютого 2017р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «СуперКредит» 4 660грн. 86коп. заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки з ОСОБА_1 був укладений у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, тому відповідно допункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» справа не підвідомча третейським судам.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2016р. між Кредитною спілкою «СуперКредит» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № СК-10/084/16/74/04, за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язується солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов'язань по кредитному договору № СК-10/084/16/74/04 від 25 травня 2016р., який був укладений із ОСОБА_2

Пунктом 4.2. договору поруки передбачено, що спори, пов'язані з даним договором, вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» відповідно до його регламенту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (пункт 14 цієї статті доповнено згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пункті 22 статті 1 цього закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Суб'єктами правовідносин споживчого кредитування є споживач послуг з надання кредиту та банк.

Разом з тим, порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у

- 3 -

договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2017р. у справі 6-1153цс16.

Проте, вказаних норм матеріального права не врахував суд першої інстанції при розгляді даної справи та не обґрунтував, з яких підстав він прийшов до висновку, що поручитель є споживачем фінансових послуг.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 389-9 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження до суду в судовому засіданні з викликом сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Згідно ч. 2 ст. 74 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Частина 4 даної норми передбачає, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частина 1 статті 76 ЦПК України визначає, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Отже, належним повідомленням сторони про судове засідання є вручення їй судового повідомлення завчасно і під розписку.

Розглядаючи справу у відсутність боржника, суд першої інстанції виходив з того, що вона належним чином повідомлена про день та час судового засідання.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про отримання боржником судового повідомлення про розгляд заяви.

Таким чином, суд першої інстанції на час постановлення ухвали не мав відомостей про належне повідомлення боржника про судовий розгляд заяви, а тому відповідно до ч. 1 ст. 389-9 ЦПК України не мав правових підстав для розгляду справи у відсутність боржника.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, не надана належна оцінка обставинам справи, порушений порядок, встановлений ЦПК України для розгляду даного питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Кредитної спілки «СуперКредит» задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року скасувати, заяву Кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа за рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 9 лютого 2017р. у справі за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором направити до Печерського

районного суду м. Києва на новий розгляд.

- 4 -

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: