АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Кицюк В.С.
№22-ц/796/7877/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №760/6693/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування іпотекодавцю перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, -

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування іпотекодавцю перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування іпотекодавцю перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд повернув позовну заяву в зв'язку з тим, що на дану категорію справ розповсюджуються правила ст. 114 ЦПК України і спір слід розглядати за правилами виключної підсудності, тобто за місцезнаходженням нерухомого майна.

Однак, вимога, заявлена у її позові, стосувалась виключно стягнення грошових коштів - обов'язку іпотекодержателя через отримання більшої кількості грошових коштів, ніж було йому позичено.

Вказує, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно. Якщо мова йде про стягнення грошових коштів, то в даному випадку мають бути застосовані правила територіальної підсудності.

У даному випадку зі сторони позивача договір є припиненим у зв'язку з належним виконанням, а у відповідача є обов'язок, передбачений ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», і мова йде про виконання грошових зобов'язань, передбачених законом, а не спір щодо нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Повертаючи позовну заяву позивачу для подання до належного суду, суд першої інстанції виходив з того, що спір має розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна у Дарницькому районному суді м. Києва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 109 ЦПК України визначено правило загальної територіальної підсудності, згідно якого позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У пунктах 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об'єктом якого є нерухоме майно, вимог іпотекодержателя.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що у зв'язку з невиконанням нею умов договору позики (наявністю заборгованості у розмірі 147 698 грн) ОСОБА_3 зареєструвала на себе право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно Договору іпотеки. Після того, як до відповідача перейшло право власності на квартиру, вона замовила Звіт про визначення ринкової вартості об'єкта оцінки, згідно якого вартість майна становила 1 037 115 грн. Таким чином, ОСОБА_3 зобов'язана була відшкодувати їй перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, що становить 800 475,30 грн.

Наведене дає підстави вважати, що між сторонами виник спір у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов Договору іпотеки, об'єктом якого є нерухоме майно.

Отже, позовні вимоги стосуються нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київської міської ради від 22 січня 2015 року №34/899 затверджено офіційний довідник "Вулиці міста Києва", відповідно до якого АДРЕСА_1 територіально відноситься до Дарницького району м. Києва.

Твердження апелянта про те, що справа підсудна Солом'янському районному суду міста Києва, так як позовні вимоги стосуються стягнення грошових коштів, є безпідставними, оскільки заявлений спір повинний розглядатися за правилами виключної підсудності, як такий, що випливає з Договору іпотеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва