Справа № 1018/3463/12-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
Провадження № 22-ц/780/2558/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року заявник ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у справі за позовом ПАТ «Альфа банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свою заяву мотивує тим, що 08 червня 2012 року рішенням Обухівського районного суду Київської області було задоволені позовні вимоги ПАТ «Альфа банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на виконання даного рішення 20.02.2013 року було видано виконавчий лист на підставі заяви стягувача ПАТ «Альфа банк», про що було відкрито виконавче провадження.

26 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Альфа банк» укладено договір факторингу №2016/3АБ/ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа банк»та ОСОБА_5, ОСОБА_6 перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія".

Тому просило суд замінити стягувача ПАТ «Альфа банк»на його правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія".

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, заявник звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову про заміну стягувача у справі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Колегією суддів установлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2012 року позов ПАТ «Альфа банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

26 вересня 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Альфа банк» укладено договір факторингу №2016/3АБ/ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа банк»та ОСОБА_5, ОСОБА_6 перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (а.с.89-92).

Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 2016/3АБ/ДГ від 26 вересня 2016 року фактор ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняв від клієнта ПАТ «Альфа банк»право вимоги по кредитному договору № 490050201 від 22 жовтня 2007 року відносно ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну стягувача у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" не є стороною в виконавчому провадженні, оскільки заявник не є стороною по цивільній справі, а також з договору укладеного між стягувачем та заявником не вбачається правонаступництва.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, виконання судового рішення - це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Отже, після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов'язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України "Про виконавче провадження", зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження, тощо.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ураховуючи викладене, висновки суду про відмову у задоволенні заяви ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", у зв'язку із тим, що заявник не є стороною по цивільній справі чи виконавчому провадженню є неправильними, оскільки після набрання рішенням суду законної сили змінився стягувач і, не замінивши такого стягувача, особа, яка в силу закону може просити про відкриття виконавчого провадження, відсутня.

Крім того, висновки суду першої інтанції щодо того, що з договору укладеного між стягувачем та заявником не вбачається правонаступництва, то на думку колегії суддів вони є необгрунтованими та передчасними, оскільки зі змісту договору, а саме п.2.1. вбачається, що «Фактор набуває належне Кредиторові ОСОБА_7 вимоги до Боржників, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до Договору», який судом не досліджувався.

Таким чином, оскільки на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України судом першої інстанції не враховані вищевказані вимоги норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені належним чином обставини, якими обґрунтовувалися вимоги ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", та які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 312 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313, 315, 317, 378 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2017 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І. Олійник

ОСОБА_3