Справа № 159/1935/17
Провадження № 2/159/739/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді - Лесика В.О.,

за участі секретаря - Жукової Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 про усунення спадкоємців від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом, після смерті спадкодавця ОСОБА_6.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на наступні обставини: ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивача ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, яке належало йому на праві власності. За життя спадкодавця заповітне розпорядження не посвідчувалось. Позивач є спадкоємцем першої черги майна померлого, за законом. Іншими спадкоємцями першої черги за законом являються дружина спадкодавця ОСОБА_4 і дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_5. У відповідності до норм чинного законодавства сторони подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_7, відмовилась від прийняття спадщини в користь позивача, подавши нотаріусу відповідну заяву. Спадкоємець ОСОБА_4 відмовилась від прийняття спадщини в користь відповідача ОСОБА_5, подавши нотаріусу відповідну заяву. Відтак, відповідач ОСОБА_5 успадкувала належну їй ? спадкової маси, а також ? спадкової маси, від якої на її користь відмовилась відповідач ОСОБА_4 Позивач вважає, що відповідачів як спадкоємців необхідно усунути від права спадкування спадщини спадкодавця за законом. Оскільки, ОСОБА_4 перебуваючи в шлюбі з спадкодавцем, протягом п'ятнадцяти років проживала окремо від нього, подружніх стосунків не підтримували, шлюб існував формально. Протягом останніх п'яти років життя спадкодавець ОСОБА_6 тяжко хворів на інсулінозалежний цукровий діабет та цироз печінки, у зв'язку з чим останній часто перебував в лікарні на стаціонарному лікуванні. В свою чергу відповідачі за весь час коли хворів ОСОБА_6не спілкувались з останнім, не пропонували своєї допомоги, не цікавились станом його здоров'я, не надавали коштів на його лікування та утримання, не брали участі у його похованні. Позивач вважає, що відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві,який потребував допомоги, оскільки мали можливість допомагати останньому. Відтак, прохає усунути відповідачів від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві і прохає його задовольнити. Прохає суд ухвалити рішення, яким усунути відповідачів від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті батька ОСОБА_6.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися. Відповідач ОСОБА_5 подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності таОСОБА_4, заперечила проти задоволення позову , просять відмовити в позові.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, позов підтримують повністю.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 2016 року, виданого Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 66 років (а.с.5).

Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт батьківства ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м.Ковелі Волинської області у віці 66 років, щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 20 грудня 1975 року, батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_6 (а.с.26).

Довідкою, що містить відомості з запису акта про укладення шлюбу 30-74/607 від 03 квітня 2017 року, доводиться та обставина, що у відділі ЗАГС адміністрації Ленінського району м.Бреста 28 травня 1981 року, був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

За своє життя спадкодавець ОСОБА_6 заповіту не склав, а тому відповідно до ст.1233 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також уразі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В даному випадку спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідачі.

Сторони по справі прийняли спадщину належним чином, своєчасно звернувшись до приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Заліської Н.М. з заявами про прийняття спадщини.

Вказані факти сторонами не заперечувались та підтверджено матеріалами спадкової справи №380/2016 (а.с. 50-66).

Обґрунтовуючи вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 позивач посилається на те, що відповідачі не приймали участі в матеріальному утриманні свого батька в період часу коли він був непрацездатний, який потребував матеріального забезпечення в зв'язку з тяжким захворюванням та похилим віком. У зв'язку з необхідністю у лікуванні позивач змушений був нести витрати на утримання свого батька ОСОБА_6, доглядав за ним, а відповідачі не приймали участі в догляді, не цікавилась його станом здоров'я, не відвідували, та не надали матеріальної та фінансової допомоги під час проведення організації поховання та не приймали участі в них.

На думку позивача наведене є підставами для усунення відповідачів як спадкоємців від права на спадкування спадщини спадкодавця за законом.

В силу вимог ч.3 та 5 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз даної норми закону свідчить, що суд при вирішенні такої справи згідно із вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Тобто лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Померлий ОСОБА_1 був особою 66 річного віку, хворів, отримував пенсію та мав у власності квартиру .

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомогу та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №86 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_6 помер у терапевтичному відділенні Ковельської ЦРЛ, причина смерті: цироз печінки.

У ході розгляду справи свідок ОСОБА_9 пояснила, що працює в терапевтичному відділенні Ковельського МТМО, бачила позивача та його сестру,які постійно відвідували батька, приносили продукти харчування і т.п. Ствердила, що померлий лікувався біля трьох місяців, проте не був позбавлений можливості пересуватись.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що померлого ОСОБА_6 знав з 1991 року. На протязі останніх трьох років було загострення хвороби - цукровий діабет. За два місяці до смерті перебував часто в лікарні, погано ходив. Помер в лікарні. Доглядав за ним та купував медичні препарати син ОСОБА_1Відповідачів по справі він ніколи не бачив і з ними не спілкувався.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що відповідачів по справі ніколи не бачив. Пояснив, що приблизно півтора року тому на прохання позивача ОСОБА_1 відвозив померлого до Луцького онкологічного диспансеру. За три місяці до смерті бачив ОСОБА_6, який був хворим проте ходив.

Встановлені в ході розгляду справи обставини, виходячи з пояснень позивача та з показань свідків, наявних в матеріалах справи медичних документів, судом не підтверджено факт безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_6 через хворобу та те що останній потребував постійного стороннього догляду .

Також, в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю, а саме винну поведінку, яка б свідчила, що відповідачі мали можливість виконувати обов'язок щодо допомоги спадкодавцю, але не вчиняли необхідних дій для цього.

Судом встановлено, що відповідачі мали можливість надавати матеріальну допомогу батькові, проте позивачем в судовому засіданні не доведено факт звернення спадкодавця до відповідачів про допомогу і відмову останніх від надання такої допомоги.

Доводи позивача про те, що відповідачі за життя не відвідували спадкодавця та не надавали йому допомоги, не підтримували стосунків, не може бути підставою для задоволення позову без доведення факту звернення за такою допомогою та ухилення відповідачів від її надання, а тому суд не бере їх до уваги.

За таких обставин, позовні вимоги позивача нічим об'єктивно не підтверджені, не надано належних та допустимих доказів (ст.ст. 58,59 ЦПК України) ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцеві, у зв`язку з чим підстав для усунення від спадкування відповідачів немає.

Більше того в своїх письмових поясненнях наданих суду відповідачем ОСОБА_5 ствердила, що в 2013 році провідувала батька в лікарні і зустрічалась з ОСОБА_2 та ОСОБА_1,які пропонували їй викрасти документи на належне батькові майно, що послугувало причиною припинення між ними будь-яких відносин. Вона також зазначила, що померлий неодноразово застерігав її про припинення будь-яких відносин з ними. У зв'язку з крадіжкою документів на майно батька в червні 2016 року було відкрито кримінальне провадження. На її думку вищевказані документи і на даний час знаходяться у позивача ОСОБА_1. Про хворобу батька їй та матері було відомо і вони в свою чергу надавали останньому посильну допомогу, придбавали продукти харчування та медичні препарати для нього. Зі слів померлого ним відомо, що всю пенсію він віддавав ОСОБА_2 для придбання ліків і напевно саме ці квитанції приєднано до матеріалів справи. Вказує на ту обставину, що у зв'язку з вагітністю та народженням дитини вона об'єктивно не могла часто навідувати батька,яки в свою чергу нерідко приїздив до них, проте залишатись в м.Бресті не хотів, так як боявся за збереження свого майна. 28, ІНФОРМАЦІЯ_3 року батько мав приїхати в черговий раз до них на день народження своєї онучки. 31 жовтня 2016 року від сусідів ним стало відомо про смерть батька. Ствердила, що про цю подію їй ніхто не повідомив, а тому вона не приїзжала на поховання батька. Вважає, що має право на спадщину на законних підставах.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,62,212, 213, 215,218 ЦПК України, ст.ст.1233,ст.1258,1261,ст.1224 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 про усунення спадкоємців від права на спадкування- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:В. О. Лесик