Справа № 733/1420/16-ц Провадження № 22-ц/795/1157/2017 Головуючий у I інстанції -Овчарик В. М. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Онищенко О.І.

секретаря судового засідання - Шапко В.М.

за участю: представника позивача - Смілик С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Ічнянської міської ради Чернігівської області на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2017 року у справі за позовом Ічнянської міської ради Чернігівської області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про демонтаж малої архітектурної форми, третя особа на стороні позивача - відділ житлово-комунального господарства, будівництва Ічнянської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі Ічнянська міська рада Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуваним рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2017 року в задоволенні позову Ічнянської міської ради Чернігівської області відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про недоведеність порушення прав міської ради при самочинному встановленні тимчасової споруди, оскільки суду був наданий акт обстеження земельної ділянки, на якій знаходиться спірна тимчасова споруда, яка зведена без будь-яких документів.

Апелянт посилається на те, що тимчасова споруда розміщена на АДРЕСА_1, що сприяє створенню умов для виникнення небезпеки для руху транспортних засобів та загрожує життю пішоходів усупереч положень ст.ст. 18,19, 21 Закону України «Про автомобільні дороги».

Апелянт наголошує, що ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що торгівельний павільйон знаходиться на земельній ділянці, яка належить йому на праві особистої власності і будь-яких дозволів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на встановлення торгового приміщення він, ОСОБА_4, не надавав. 07 листопада 2016 року до Ічнянської міської ради Чернігівської області надійшла пояснююча записка від ОСОБА_5 (мати ОСОБА_4.), у якій заявник вказує, що до неї з проханням про розміщення торгівельного павільйону зверталась інша особа - ОСОБА_6 (а.с.68).

Як зазначає апелянт, відповідно до положень пунктів 2.20, 2.21, 2.30, 2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року, встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки, відхилення від паспорта прив'язки тимчасової споруди не допускається, встановлення тимчасової споруди самовільно - заборонено. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорту прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди - така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Апелянт вважає, що спірна тимчасова споруда самочинно розміщена без паспорту прив'язки, без оформлення відповідних документів, а тому підлягає знесенню (демонтажу) відповідачами за їх рахунок на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За правилами ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись до суду з позовом, Ічнянська міська рада просила зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести ( демонтувати) за власний рахунок самочинно збудоване нерухоме майно - тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Ічнянської міської ради Чернігівської області, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 376 ЦК України, виходив з того, що в судовому засіданні позивачем не надано доказів порушення його прав саме відповідачем ОСОБА_3, і матеріали справи таких доказів не містять.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

За приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, на позивача покладається обов'язок, довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_4, третя особа у справі, є власником земельної ділянки площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 57-59).

На вказаній земельній ділянці знаходиться самочинно зведена тимчасова споруда - торговий павільйон під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», у якому проводиться торгівля м'ясними продуктами. Ці обставини підтверджуються наявними у справі документальними доказами - розпорядженням Ічнянської міської ради Чернігівської області від 01 квітня 2016 року № 2, актом обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 від 01 квітня 2016 р. (а.с.57-62, 63,64).

Як убачається з матеріалів справи, 05 квітня 2016 р. позивачем направлено ОСОБА_4 повідомлення з вимогою у строк до 11 квітня 2016 р. виготовити необхідні дозвільні документи та погодження на розміщення тимчасової споруди, що самочинно встановлена на належній йому земельній ділянці та попереджено про адміністративну відповідальність за ст.152 КУпАП за порушення Правил благоустрою в м. Ічня, затверджених рішенням 40 сесії Ічнянської міської ради шостого скликання від 02 липня 2014 року (а.с. 65).

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_4 не є суб'єктом підприємницької діяльності і торгівлею у спірній споруді не займається, не є відповідачем у цій справі і вимог до нього Ічнянська міська рада не заявляла. В апеляційному суді ці обставини позивачем не заперечувались.

Як встановлено апеляційним судом, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, ОСОБА_4 не притягувався.

Доказів направлення такого попередження відповідачеві ОСОБА_3 матеріали цивільної справи не містять і доказів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, позивачем апеляційному суду не надано.

За інформацією КП «Архітектура Ічнянщини» та Ічнянської райдержадміністрації ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із питанням щодо виготовлення паспорту прив'язки тимчасової споруди, розташованої на АДРЕСА_1, не зверталися (а.с. 65, 66).

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 7 статті 376 ЦК України встановлено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Відтак, підставою для знесення самочинної будівлі є істотне порушення будівельних норм і правил.

Обов'язок знесення самочинного будівництва законодавець покладає на особу, яка це самочинне будівництво здійснила.

З урахуванням норм процесуального закону, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог.

Проте, як встановлено апеляційним судом, позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких належних і допустимих документальних доказів, які б переконливо підтвердили той факт, що саме відповідач ОСОБА_3 самочинно встановив спірну тимчасову споруду. Позивачем також не доведено існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 цивільно-правових взаємовідносин, які б могли підтвердити встановлення саме ОСОБА_3 вказаної споруди і не доведено використання ОСОБА_3 самочинно зведеної тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності або для інших його, ОСОБА_3, власних потреб.

Як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити особу, яка здійснила самочинне встановлення тимчасової споруди, а згідно д ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В апеляційному суді ці обставини позивачем не спростовані і не заперечувались.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що у матеріалах справи знаходиться адресована голові Ічнянської міської ради пояснювальна записка ОСОБА_5 - матері ОСОБА_4. Із змісту цього документа убачається, що до ОСОБА_5 звертався громадянин ОСОБА_6 з питання встановлення вагончика для торгівлі. Проте, апеляційний суд відхиляє зазначений документ в якості доказу встановлення ОСОБА_3 самочинно спірної споруди, оскільки ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона не знає, а ОСОБА_6 не є стороною у цій справі.(а.с.68). Пояснень щодо цього документа представником позивача апеляційному суду не надано.

В пунктах 22,23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил при здійсненні будівництва.

Проте, позивачем не доведено, чи виходить спірний об'єкт самочинного будівництва за межі належної ОСОБА_4 земельної ділянки і не доведено, як саме впливає цей об'єкт на права та інтереси територіальної громади з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій АДРЕСА_1 або суміжних вулиць , на зручність утримання суміжних ділянок.

Доводи скарги про те, що внаслідок зведення самочинної споруди на АДРЕСА_1 утворилась небезпека для руху пішоходів та транспорту - матеріалами справи не підтверджуються і ґрунтуються виключно на припущеннях позивача.

Апелянтом не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів наявності таких істотних порушень будівельних норм і правил, та не доведено існування порушень Правил благоустрою міста Ічня, які б могли бути беззастережною підставою для знесення об'єкта самочинного будівництва. А отже, порушення прав Ічнянської міської ради Чернігівської області, що є обов'язковим для правильного застосування ст.ст.376, 386 , 391 ЦК України, не знайшли свого підтвердження.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання що позивач не надав доказів на підтвердження обставин свого позову що є обов»язковим відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, а наводив лише загальні положення норм права.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено порушення своїх прав саме відповідачем ОСОБА_3 і для покладення на ОСОБА_3 обов'язку знести (демонтувати) за власний рахунок самочинно збудовану тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований на АДРЕСА_1 - законні підстави відсутні.

Сам власник земельної ділянки - ОСОБА_4 в межах цієї справи за захистом свого права як власника земельної ділянки та знесення самочинної забудови - до суду не звертався.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення. Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ічнянської міської ради Чернігівської області відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: