Справа № 640/5207/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Давіденко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_3 про усунення перешкоду в користуванні житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, після уточнення якого, просить визнати відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив прав користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив слухати без його участі, проти заочного розгляду не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання з»явилась, проти позовних вимог не заперечувала.

Третя особа Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР, в судове засідання не з»явилась, повідомлялась належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником 11/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1. Зазначена частина житлового будинку належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року та на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2017року.

Співвласником зазначеного житлового будинку є ОСОБА_3, якій належить 1/12 частини будинку на підставі договору дарування від 01.03.2017року .

Згідно матеріалів справи у спірному будинку зареєстрований також син позивача - відповідач ОСОБА_2, однак в зазначеному будинку не мешкає більше року, що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків : ОСОБА_4 (яка є дружиною позивача та матір'ю відповідача), яка зазначила, що відповідач ОСОБА_2 більше року назад виїхав до м. Бєлгород РФ та мешкає там, спілкуються вони з сином телефоном, також показами свідка ОСОБА_5, який також зазначив, що не бачив відповідача у спірному домоволодінні більше року, зі своїми батьками відповідач спілкується по телефону, перешкод жити у спірному домоволодінні відповідачу ніхто не чинив.

Крім того, факт не проживання відповідача у спірному домоволодінні підтверджується його нотаріальною заявою, відповідно до якої він позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу слухати без його участі.

Конституцією України ( ст..41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб ( статті 316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право користування приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між власником або законом.

Так судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин понад рік не мешкає за адресою АДРЕСА_1, у зв»язку з чим, суд вважає за необхідне визнати такми, що втратили право користування спірним домоволодінням.

Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації, то суд зазначає, що згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у зв'язку з цим підстав для задоволення даної вимоги суд не вбачає, за відсутності спору в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.317,319,391ЦК України, ст..ст. 60, 208-218 ЦПК України, суд ,-

вирішив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Відповідач має право подати до Київського районного суду м. Харкова письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Бородіна Н.М.