Справа № 754/8165/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Полярній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайрівни, зацікавлена особа: ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із скаргою на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. Мотивував вимоги скарги тим, що 29.04.2016 року головним державним виконавцем Григорян О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50986680 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.11.2013 року за виконавчим листом, виданим судом 16.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 22125.21 доларів США (1823404.80 грн.) та пені в розмірі 1900000.00 грн. 29.04.2016 року головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми стягнення, а 11.05.2016 року постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. 13.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника. - квартири АДРЕСА_1. 22.06.2017 року головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважає, що на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_2 не розповсюджується дія мораторію за положеннями вказаного вище Закону України, оскільки кредит не носить характер споживчого кредиту, а є іпотечним житловим кредитом. Тому просить суд про визнання протиправними дій Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г.; визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 22.06.2017 року та зобов»язання державного виконавця продовжити виконавчі дії з метою передачі нерухомого майна на електронні торги та примусового стягнення заборгованості зокрема за рахунок іпотечного нерухомого майна в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 14.11.2013 року за виконавчим листом Деснянського райсуду м. Києва, виданого 16.12.2013 року.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги скарги та просив суд їх задовольнити.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на те, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа її дії були правомірними та законними.

Представник заінтересованої особи по справі ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки вона не обґрунтована і безпідставна.

Вислухавши думку учасників судового процесу щодо поданої скарги, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м. Києві знаходився виконавчий лист №2-3320/2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 22125.21 доларів США (1823404.80 грн.) та пені в розмірі 1900000.00 грн. 29.04.2016 року головним державним виконавцем Григорян О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50986680 з примусового виконання рішення суду.

29.04.2016 року головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми стягнення, а 11.05.2016 року постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

13.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника. - квартири АДРЕСА_1.

22.06.2017 року головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, передбачених ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись з такими діями державного виконавця, скаржник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із скаргою та просив визнати неправомірними дії державного виконавця, визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 22.06.2017 року та зобов»язати державного виконавця продовжити виконавчі дії з метою передачі нерухомого майна на електронні торги та примусового стягнення заборгованості зокрема за рахунок іпотечного нерухомого майна в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 14.11.2013 року за виконавчим листом Деснянського райсуду м. Києва, виданого 16.12.2013 року.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом».

Так, статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено наступне:

-23) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; 22) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Частиною 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У Рішенні Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) суд дійшов висновку, що: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Окрім того, у відповідності до правового висновку ВСУ у справі №6-223цс16, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб та чи використано цей кредит на зазначені потреби. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як було встановлено державним виконавцем, під час здійснення примусового виконання рішення суду, у власності Боржника ОСОБА_2 є лише квартира АДРЕСА_3, яка є предметом договору іпотеки, а інше майно чи грошові кошти на які можливо звернути стягнення відсутні, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, наданими державним виконавцем в судовому засіданні.

Окрім того, Законом України № 1304-УІІ від 03.06.2014 року введено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, що в свою чергу, унеможливлює звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_4.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином, державний виконавець, з'ясувавши, що у власності Боржника є лише квартира АДРЕСА_3, яка є предметом договору іпотеки, а інше майно чи грошові кошти на які можливо звернути стягнення відсутні та враховуючи норми Закону України № 1304-УП від 03.06.2014 року, правомірно виніс 22.06.2017р. постанову про повернення стягувачу (скаржнику) виконавчого документу (ВП 50986680).

Аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, внаслідок перевірки письмових доказів по справі, суд приходить до висновку про те, що доводи скарги не заслуговують на увагу, наданий боржнику кредит на придбання квартири носить характер споживчого кредиту, а на відносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст.383,384,387,388 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайрівни, зацікавлена особа: ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена на протязі 5 діб з моменту її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва.

Головуючий: