АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівМахлай Л.Д., Мазурик О.Ф.
при секретаріГарматюк О.Д.,
за участю позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» Рибака Євгена Володимировича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та стягнення коштів -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року позов задоволено. /а.с. 84-87/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» Рибак Є.В. подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції помилково вказано на те, що договір лізингу має бути нотаріально посвідчений та не застосовано ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» про те, що договір непрямого лізингу має бути укладено у письмовій формі, оскільки відносини оренди на момент укладення такого договору не виникають. Також вказував на те, що судом першої інстанції невірно застосовано законодавство про захист прав споживачів, оскільки в даному випадку повинно застосовуватись спеціальне законодавство, що регулює порядок надання фінансових послуг - ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у зв'язку з чим не є порушенням відсутність детального опису предмету лізингу, оскільки лізингодавець самостійно його обирає на підставі загальної специфікації, визначеної договором. Зазначав про те, що судом першої інстанції невірно застосована правова позиція ВСУ у справі №6-2766цв15, та не зважено на правові позиції ВСУ у 2016 році, зокрема у справах №6-3020цс15, №6-65цс16, №6-330цс16, які вказують на те, що єдиною підставою для визнання договору фінансового лізингу є те, що він є нечесним по відношенню до кінцевого споживача. Крім того, зазначав, що суд першої інстанції безпідставно вказує на дисбаланс прав та обов'язків сторін у відносинах лізингу, що спростовується умовами, визначеними у договорі, відповідно до ЗУ «Про фінансовий лізинг», а повний обсяг зобов'язань позивача, як і обсяг фінансування та застосування грошового еквіваленту у валюті, викладено у додатку 1 до договору.

З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

№ справи 369/6072/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5389 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Фаркош Ю.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, яка з'явилась у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 24.06.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія "Ващ Авто» та ОСОБА_5 було укладено договір фінансового лізингу № 004995, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб- автомобіль КІА Sorento New у власність та передати предмети лізингу у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. На виконання умов договору позивач сплатив 101 000, 00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 1 ст. 203 ЦК України про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, ст. 806 ЦК України, що дає визначення договору лізингу, нормами ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якою передбачено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною, зокрема щодо визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу від 16 червня 2015 року, укладеного між сторонами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в договорі виключені обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в ЗУ «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам чинного законодавства, а в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу, що є порушенням ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 807 ЦК України.

Також судом першої інстанції не встановлено наявності у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та суперечить вимогам законодавства, при укладенні договору не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору, то суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання договору фінансового лізингу недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачених останньою грошових коштів у розмірі 101 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, про те, що договір непрямого фінансового лізингу не потребує нотаріального посвідчення, а лише письмової форми, щодо невірного застосування законодавства про захист прав споживачів та невірне застосування правових позицій, колегією суддів не приймаються, на підставі наступного.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої у постанові ВСУ від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Договір лізингу є змішаним договором і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно зі статтею 799 ЦК України: 1) договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; 2) договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Крім того, стаття 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" Верховний суд України дійшов висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

1) умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України);

2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналогічна Правова позиція Верховного Суду України висловлена у справі № 6-330цс16 від 08.06.2016 р.

Так, судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено несправедливість умов договору фінансового лізингу, жодних спростувань апелянтом в апеляційній скарзі, в цій частині не наведено.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Отже, відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Слід зазначити, що відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей , встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Таким чином, підсумовуючи зазначене, зважаючи на висловлені Верховним Судом України правові позиції, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, договір фінансового лізингу із споживачем повинен виключати несправедливими умови і не допускати істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, договір фінансового лізингу зі споживачем, мають право укладати лише фінансові установи і лише після отримання відповідної ліцензії.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок щодо недійсності договору фінансового лізингу, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відкриваючи провадження у справі, судом апеляційної інстанції, апелянту було відстрочено сплату судового збору у розмірі 1717, 32 грн. / а.с.112/, до ухвалення судового рішення у справі, у зв'язку з чим зазначена сума підлягає стягнення в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» РибакаЄвгена Володимировича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» // на користь держави 1717, 32 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції, яка була відстрочена ухвалою суду від 24.04.2017 р.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: