Справа № 754/8928/17
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В., перевіривши виконання вимог ст. 109-120 ЦПК України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа ОСОБА_2 про визнання наймачем та зобов'язання укласти договір, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просять:

-визнати його наймачем АДРЕСА_1;

-зобов'язати відповідача укласти з ним договір найму житлового приміщення;

Вказану позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України з огляду на наступне.

Зокрема, всупереч вимогам п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивачем не викладено доказів та не зазначено доказів того, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі, або визнаний таким, що втратив право користування нею.

У порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви не додано документу, що підтверджує повну сплату судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами надано суду копію квитанції по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Документи про сплату судового збору подаються суду в оригіналі. Є недопустимим надання в якості доказу сплати судового збору ксерокопії квитанції, відповідність оригіналу якої міг би завірити суддя, а також неможливо оригінал квитанції повернути платнику збору із залишенням у справі копії квитанції. Документом про оплату витрат є квитанція установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли оплата витрат здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера, скріпленим печаткою фінансової установи.

Зокрема, у відповідності до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Вбачається, що в позові об'єднано дві вимоги немайнового характеру, однак копія квитанції свідчить про сплату судового збору лише за одну з вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк на усунення недоліків.

Вище зазначене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа ОСОБА_2 про визнання наймачем та зобов'язання укласти договір - залишити без руху, надавши строк на усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: