Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Герда-ЛТД» про зобовʼязання усунути загрозу знищення майна шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Герда-ЛТД» на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Герда-ЛТД», уточнивши який просив зобов'язати ТОВ «Герда-ЛТД» усунути загрозу знищення належної йому металевої огорожі та підмурівку, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: зняти щебеневий насип вздовж його прибудинкової огорожі по АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 01 вересня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Зобов'язано ТОВ «Герда ЛТД» зняти щебеневий насип під'їзної дороги вздовж огорожі ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 на рівень 15 см нижче верхніх точок підмурівку огорожі.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Герда ЛТД» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено факту пошкодження його огорожі та підмурівку чи факту такого пошкодження в майбутньому.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірна огорожа, передана позивачу з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. А відповідно до п. 3.8 Типових регіональних правил забудови, зовнішній благоустрій ділянок садибної житлової забудови мусить включати влаштування огорож, проїздів, доріжок, майданчиків відпочинку, господарських майданчиків, озеленення території тощо. Будь-яких доказів того, що огорожа позивачем побудована з порушенням відповідних норм чи правил не представлено.

Проте погодитись із таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 23 липня 1998 року, які зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №145 ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10 червня 1998 року № 697 передана у приватну власність земельна ділянка площею 400,00 кв. м., яка розташована АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В оренді позивача до 01 січня 2018 року перебуває земельна ділянка площею 0,0088 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що слідує з Додатку до договору оренди земельної ділянки від 14 січня 2008 року, зареєстрованого у відділі земельних ресурсів Тернопільської міської ради 15 жовтня 2008 року за № 3286, який укладено 22 березня 2010 року між Тернопільською міською радою в особі заступника міського голови (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар).

30 вересня 2013 року начальник управління житлово-комунального господарства благоустрою та екології виконавчого комітету Тернопільської міської ради адресував листа Гаврилюку З.В. в якому повідомляє останнього про те, що за дорученням міського голови було проведено комісійне обстеження на звернення громадянина ОСОБА_3, яким встановлено, що при влаштуванні заїзду з АДРЕСА_1 завищено висоту дорожньої одежі, що призвело до засипки бетонного підмурівка огорожі щебенем прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1.

Також встановлено, що ТОВ «Герда ЛТД» не виконано в повній мірі п.3.4. виданих відділом технічного нагляду Тернопільської міської ради технічних умов на будівництво адміністративного будинку на закріпленій земельній ділянці за адресою вул. Збаразька, 16 в м. Тернополі, в частині влаштування лінійної системи водовідведення, колектора дощової каналізації з підключенням до існуючого колектора по вул. Галицькій. Комісія зобов'язала Гаврилюка З.В. вжити заходи щодо влаштування системи водовідведення, а також просить вжити заходи щодо недопущення засипання будівельними матеріалами влаштованого заїзду з АДРЕСА_1 підмурівка огорожі прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1.

21 травня 2014 року ТОВ «Герда ЛТД» звернулося до ОСОБА_3 з листом № 61/2 в якому звертає його увагу на те, що дерева, які ростуть на території позивача посаджені занадто близько до території товариства (менше 3 м.), а тому засмічують його ділянку опалим цвітом, листям, гілками і т.д., а тому, у відповідності до ст. 105 ЗК України, просив позивача зменшити крону дерев, а також провести обмеження росту кореневої системи.

10 березня 2016 року Відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради надіслав на адресу суду листа №104 в якому повідомляє, що цим відділом дозвільних та погоджувальних документів на спорудження під'їзної дороги до адміністративного будинку ТОВ «Герда ЛТД» (вул. Збаразька, м. Тернопіль) з іншої вулиці - АДРЕСА_1 не надавалося.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 орендує частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, що межує з землями Тернопільської міської ради, по яких проходить пожежний виїзд ТОВ «Герда ЛТД». У відповідності до наказу Міністерства транспорту України №527 від 21 грудня 1998 року «Про затвердження правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту» (чинних на час влаштування пожежного виїзду), відповідач влаштував цей пожежний виїзд з території підприємства у 2007 році на підставі проектної документації, про що також свідчить і витяг з будгенплану. Такі дії ТОВ «Герда ЛТД» узгоджується з п.3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, яким передбачено, що до житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м. на відстані не ближче 5 м. від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Верхній шар пожежного виїзду вкритий щебеневим покриттям, що вбачається із фотокопій, які приєднані до матеріалів справи та визнається сторонами. Водночас, позивач вважає, що замощування щебенем та щебенево-грунтовою сумішшю пожежного виїзду з підприємства, порушує існуючі будівельні норми та правила, внаслідок чого нижня частина його огорожі разом з підмурівком засипана щебенем, що призведе до її руйнування та затікання дощових і талих вод на його земельну ділянку, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України).

Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

В силу ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач на орендованій ним частині земельної ділянки встановив на підмурівку металеву огорожу, яка межує з пожежним виїздом ТОВ «Герда ЛТД». Вказаний пожежний виїзд вкритий шаром щебеню по всій його ширині, що має на меті забезпечити належний проїзд пожежного автомобіля до території підприємства. При цьому металева огорожа ОСОБА_3, як і підмурівок на якому вона встановлена не були пошкоджені, так як доказів на підтвердження таких обставин позивач не надав та в судовому засіданні їх не здобуто.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що твердження позивача про те, що такі дії відповідача призведуть до можливого руйнування підмурівка та затікання дощових і талих вод на його земельну ділянку є припущенням, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 не надав та не скористався правом призначити експертизу з метою з'ясування цих обставин, про що суд роз'яснював сторонам у справі.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Герда ЛТД» про зобов'язання усунути загрозу знищення металевої огорожі та її підмурівку по АДРЕСА_1 шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом демонтажу (зняття) усього щебеневого насипу самовільно спорудженого заїзду вздовж прибудинкової огорожі ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір відповідно до закону, який підлягав застосуванню. Однак вказані обставини не були враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Герда-ЛТД» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 01 вересня 2016 року скасувати, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова