АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3734/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1978/17Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про стягнення заборгованості

позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 24 січня 2013 року між ним та батьком відповідача ОСОБА_7 в усній формі було укладено договір купівлі-продажу 3/10 частини домоволодіння по пров. Світловодському, 5/21 у м. Крменчуці, за умовами якого останній, будучи власником цієї частини домоволодіння, продав йому за 107 000 грн. цю частину, а він передав (сплатив) ОСОБА_7 грошові кошти в зазначеній сумі, про що той надав йому письмову розписку.

20 лютого 2013 року ОСОБА_7 помер.

Вказував, що оскільки ОСОБА_7 не встиг оформити та нотаріально посвідчити фактично укладений між ними договір купівлі-продажу 3/10 частини домоволодіння за вказаною адресою, то 107 000 грн., які були передані йому за вказане майно, набув безпідставно.

Спадкоємцем ОСОБА_7 є його дочка ОСОБА_4, яка повернути йому 107 000 грн., сплачених за придбання у її батька 3/10 частини вказаного домоволодіння, відмовляється.

У зв'язку з тим, що вимоги до спадкоємця боржника не були задоволені з моменту звернення з позовом до суду вважає, що має право на відшкодування суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь борг ОСОБА_7 у межах вартості майна, одержаного у спадщину, у сумі 107 000 грн. та звернути стягнення на прийняті у спадщину та передані спадкоємцям в натурі 3/10 частини домоволодіння по пров. Світловодському, 5/21 у м. Крменчуці, які на момент відкриття спадщини належали спадкодавцеві ОСОБА_7; суму інфляційних нарахувань за період з 11 липня 2013 року по 17 листопада 2014 року в розмірі 21 705 грн. 32 коп.; 3 % річних у сумі 5 225 грн. 78 коп.; витрати за надання юридичних послуг у сумі 6 000 грн. та 1 070 грн. судового збору.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому зазначала, що після смерті її батька ОСОБА_7 залишилося спадкове майно, яке складається з 3/10 частини домоволодіння по пров. Світловодському, 5/21 у м. Крменчуці, про продаж частини якого за 107 000 грн. її батько зазначив у розписці від 24 січня 2013 року. Проте у розписці не зазначено, яке саме майно (грошові кошти) отримав ОСОБА_7, відсутні відомості в якій кількості та яка особа передала грошові кошти та час їх передання.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати правочин, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у вигляді розписки від 24 січня 2013 року, недійсним.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг померлого 20 лютого 2013 року ОСОБА_7 у межах вартості майна, одержаного у спадщину, у сумі 107 000 грн. та звернуто стягнення на прийняті у спадщину та передані спадкоємцям у натурі 3/10 частини домоволодіння по пров. Світловодському, 5/21 у м. Крменчуці.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовуних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_7 був власником 3/10 частини домоволодіння по пров. Світловодському, 5/21 у м. Кременчуці.

24 січня 2013 року ОСОБА_7 була написана розписка, в якій зазначено, що він продав свою частину будинку по пров. Світловодському, 5/21 у м. Кременчуці за 107 000 грн. ОСОБА_2 Гроші отримав. Претензій не має (а.с. 8 т. 1).

Цього ж дня ОСОБА_7 оформив довіреність на ім'я ОСОБА_2, якою уповноважував його підготувати документи до відчуження та продати належну йому частину будинку та земельної ділянки, що знаходиться по пров. Світловодському, 5/21 у м. Кременчуці.

20 лютого 2013 року ОСОБА_7 помер.

Відповідно до акта судово-психіатричного експерта № 380 від 14 липня 2015 року ОСОБА_7 станом на 24 січня 2013 року не виявляв ознак будь-якого психічного розладу; на момент написання розписки 24 січня 2013 року та оформлення довіреності 24 січня 2013 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 29 вересня 2014 року № 6204 рукописний запис «Дзюба Олександр Миколайович» у примірнику довіреності від 24 січня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за р. № 115, розташований на звороті документа у рядку: «Підпис/ ОСОБА_7 /»; рукописний запис «Дзюба Олександр Миколайович» у примірнику довіреності від 24 січня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за р. № 115, розташований на звороті документа у рядку: «Підпис/ ОСОБА_7 /»; рукописний текст розписки від 24 січня 2013 року, який починається зі слова «Расписка» та закінчується цифровим записом дати «24.01.2013», - виконані ОСОБА_7 або в незвичному стані, або під впливом будь-яких «збиваючих» факторів, які могли мати як відносно постійний так і тимчасовий характер. Підписи від імені ОСОБА_7 у примірнику довіреності від 24 січня 2013 року, від 24 січня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за р. № 115, розташований у рядку: «Підпис/ ОСОБА_7 /»; у примірнику довіреності від 24 січня 2013 року, від 24 січня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за р. № 115, розташований у рядку: «Підпис/ ОСОБА_7/»; у розписці від 24 січня 2013 року про отримання ОСОБА_7 коштів у сумі 107 000 грн., розташований під текстом документа праворуч, - виконані ОСОБА_7 або в незвичному стані, або під впливом будь-яких «збиваючих» факторів, які могли мати як відносно постійний так і тимчасовий характер.

Згідно зі звітом про оцінку майна від 04 листопада 2014 року вартість об'єкта оцінки - 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: пров. Світловодському, 5/21 у м. Кременчуці, складає 128 474 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що передані ним ОСОБА_7 кошти у сумі 107 000 грн. за придбання 3/10 частини домоволодіння по пров. Світловодському, 5/21 у м. Кременчуці в розумінні ст. 1212 ЦК України є авансом, який має бути повернуто у звязку із тим, що договір купівлі-продажу домоволодіння укладено не було. На відповідача в силу вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України покладено обов'язок повернути вказані кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням єправовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, які розглянуті ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Відповідно до ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Судом першої інстанції здійснено аналіз доказів у справі у їх сукупності та взаємозвязку і вірно визначено характер правовідносин ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та встановлено, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами фактично укладено не було, а тому отримані ним грошові кошти у сумі 107 000 грн. є авансом.

Такі висновки повною мірою узгоджуються із доказами, наданими позивачем, а саме розпискою від 24 січня 2013 року та довіреністю від 24 січня 2013 року (т. 1 а.с. 8; т. 2 а.с. 169).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів отримання ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 107 000 грн. суперечать наявним у справі доказам. Окрім цього, всупереч вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України заперечення ОСОБА_4 не підкріплені будь-якими доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо пропуску позивачем строку для предявлення вимог до спадкоємців боржника не узгоджуються з нормами чинного законодавства та обставинами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Законодавством не встановлено форму вимогу, з якою кредитор має звернутися до спадкоємців боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 звернувся 11 липня 2013 року - менше ніж через 5 місяців після відкриття спадщини після ОСОБА_7, тобто в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення з неї судових витрат позивача, повязаних із витратами на правову допомогу, є необґрунтованими.

Розмір витрат на правову допомогу, що був стягнутий на користь позивача, повною мірою узгоджується із нормами ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також ст.ст. 84, 88 ЦПК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянтом наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_9

--//-- ОСОБА_10

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1