Провадження № 2/752/1880/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 липня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та виселення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди як власнику квартири АДРЕСА_1, шляхом виселення з квартири відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, інших осіб, що проживають у квартирі з їх дозволу чи згоди, та вселити до квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Мотивуючи позовні вимоги, зазначив про те, що є власником квартири АДРЕСА_1, однак, порушуючи права позивача, відповідачі продовжують проживати у вказаній квартирі, у добровільному порядку залишати квартиру не бажають, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом у встановленому ст.ст. 74, 76 ЦПК України порядку.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 11.10.2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.10.2016 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідачами чиняться перешкоди та порушується його право власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки останні у добровільному порядку відмовляються залишати вказану квартиру.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали цивільної справи не містять жодних належних та допустимих в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України доказів, які б підтверджували доводи позивача про існування порушення його права та наявність будь-яких неправомірних дій зі сторони відповідачів, як-то відмова від виселення із займаної квартири чи наявність перешкод у доступі позивача до квартири. Крім того, матеріали цивільної справи не містять і доказів того, що відповідачі взагалі фактично проживають у вказаній квартирі або надали доступ до цієї квартири іншим особам.

При цьому судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі, що стверджується і довідкою, наданою 03.02.2017 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією на запит суду. Разом з тим, суд виходить з того, що сам по собі факт реєстрації відповідачів у вказаній квартирі не є безумовною підставою для висновку про наявність будь-яких неправомірних дій зі сторони відповідачів, які порушують права позивача як власника майна. Крім того,суд зазначає, що питання про визнання осіб такими, що втратили право користування та зняття останніх з реєстраційного обліку, позивач у поданому позові не порушує.

Крім іншого, суд окремо звертає увагу наступне.

Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вказаних норм закону правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи і інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Таким чином, враховуючи, що в силу ст.ст. 3 ЦПК України, 15 ЦК України, судовому захисту підлягає порушене, невизнане, або оспорюване цивільне право особи, а з наведених вище підстав, позивачем не доведено факт порушення його цивільного права, яке б підлягало захисту судом, суд надходить до висновку про те, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, вселення та виселення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя