пр. № 4-с/759/21/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1, головний державний виконавець Святошинського районного відділу ДВС м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві, Астахов Денис Анатолійович на дії державного виконавця про визнання дій незаконними та скасування постанови від 24.06.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 р. заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить судвизнати незаконними дії головного державного виконавця ВДВС Святошинського ГТУЮ у м. Києві Астахова Д.А. при винесені постанови №49528421 від 24.06.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу; скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Святошинського ГТУЮ у м. Києві Астахова Д.А. №49528421 від 24.06.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу; зобов'язати ВДВС Святошинського ГТУЮ у м. Києві відновити втконавче провадження №4528421, посилаючись на ті підстави, що державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», так як у ході проведення виконавчих дій з'ясовано, що згідно з ЄДР МВС транспортні засоби за боржником не зареєстровані, згідно відомостей Державної фіскальної служби та ПФУ боржник не працевлаштований, рахунки банківських та фінансових установах не обліковуються, на пенсійному обліку не перебуває. При цьому, на думку заявника скарги, державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обов'язків, не в повній мірі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів, належних боржнику, чим проявив безвідповідальність, недбалість та халатність, як до виконання своїх службових обов'язків, так і до законів «Про виконавче провадження» та «Про державну службу».

Представник заявника в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву в якій підтримав заявлені вимоги, просив розглядати скаргу за його відсутності.

Державний виконавць ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві у судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд неповідомив (а.с. 41, 43).

Заінтересована особа у судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд неповідомила.

З'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи зі змісту ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

15.05.2013 Святошинським районним судом м. Києва заявнику було видано виконавчий лист №2/2608/2296/12 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 190402 грн. 74 коп. (а.с. 11).

19.08.2016 ПАТ «Родовід Банк» отримав постанову про повернення виконавочго листа стягувачу від 24.06.2016 ВП №49528421, яка винесена державнвим виконавцем на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» через відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 8-10).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, а ч. 2 ст. 384 цього Кодексу передбачено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб ) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб ), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконанню підлягають рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положеньст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на території України.

Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №440, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Астахова Д.А. в межах виконавчого провадження відсутні докази, якіб могли вказувати на бездіяльність державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві діяв з додержанням вимог ст. ст. 17, 18, 19, 25, 30, 31, 75, 77, 89 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для задоволення скарги у суду немає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 10, 11, 57-65, 179, 209, 212-215, 218, 293, 383-387 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 17, 18, 19, 25, 30, 31, 33, 75, 77, 89 Закону України «Про виконавче провадження»,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1, головний державний виконавець Святошинського районного відділу ДВС м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві, Астахов Денис Анатолійович на дії державного виконавця про визнання дій незаконними та скасування постанови від 24.06.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: