Номер провадження 2/243/3165/2017
Номер справи 243/5689/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«11» липня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Хаустової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання - Шевченко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» до ГОГЛЮВАТОГО ОСОБА_2 про стягнення сплаченого страхового відшкодування, -
26 червня 2017 року ОСОБА_3 акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення сплаченого страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 16 січня 2016 року, приблизно о 14:50 годині, на 223 км + 350 м. автодороги Київ - Харків сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом ШМІТС спр 24, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, а також автомобіля потерпілого.
Внаслідок зазначеної дорожньо - транспортної пригоди автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується первинною довідкою ДАІ, протоколом огляду пошкодженого транспортного засобу від 22 січня 2016 року.
На момент настання страхового випадку діяв Договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5456490 (АЕ/6845657) дублікат від 16 серпня 2015 року, укладений зі страховою компанією ОСОБА_5 «Європейський Страховий Союз», згідно якого позивач застрахував цивільно - правову відповідальність відповідача при використанні транспортного засобу «Рено Магнум», номерний знак НОМЕР_1.
Словянським міськрайонним судом Донецької області були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення. ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП.
Таким чином, особою, відповідальною за завдані Потерпілому збитки, у даному випадку є відповідач відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України.
Відповідач, керуючи автомобілем «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_1 не стежив за технічним станом автомобіля, що призвело до розриву колеса напівпричепа, яке відлетіло на смугу зустрічного руху і тим самим спричинило пошкодження автомобіля потерпілого.
Згідно ст. 38.1.1 п. Г Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, страховик, після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до Страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо транспортну пригоду, якщо дорожньо - транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам правил дорожнього руху.
23 вересня 2016 року відповідачу було направлено лист № 379 з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, яка на даний час не сплачена відповідачем.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», ОСОБА_6, яка діє на підставі Довіреності № 01-17-01/31 від 14 березня 2017 року (а.с.41), не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. 11 липня 2017 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення ( а.с. 40).
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.38). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним не отримується (а.с.39).
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;
- фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_4 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» до ОСОБА_4 про стягнення сплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.
У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України « Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».
Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди. „Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
У відповідності зі ст. 1187 ч.2 ЦК України « Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, збереження або зміст якого створює підвищену небезпеку.»
Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».
В судовому засіданні встановлено, що 16 січня 2016 року, приблизно о 14 годині 50 хвилин, на 223 км + 350м автодороги Київ - Харків, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю:
- автомобіль «Рено Магнум», державний реєстраційний номер «АН2817ІХ» з напівпричепом, під керуванням ОСОБА_4;
- автомобіль «Форд Куга», державний реєстраційний номер «АР4575СР», під керуванням ОСОБА_7.
Вину ОСОБА_4 у скоєнні Дорожньо-транспортної пригоди було встановлено у судовому порядку та ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2016 року (справа № 243/813/16-п) (а.с.6).
В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_7 автомобіль «Форд Куга», державний реєстраційний номер «АР4575СР» отримав механічні пошкодження.
Вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди стало можливим в результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 3.2 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний:
а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
За порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 на підставі Постанови Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2016 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та йому було призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. 00 коп. ( а.с. 6).
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди житло, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
На виконання вищевказаних норм Закону, 20 січня 2016 року ОСОБА_5 «Європейський Страховий Союз» було повідомлено про настання 16 січня 2016 року дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Рено Магнум», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля «Форд Куга», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_9 (а.с. 7).
У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України «Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі».
Вказані Платіжні доручення не викликають сумнівів у суду, оскільки сплата страхового відшкодування підтверджені Страховим актом № 16/130 від 02 червня 2016 року ( а.с. 26).
Згідно п.«г» ст.38.1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Також відповідно до ст. 191 ч. 1 Цивільного кодексу України: «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Згідно роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 рр., під час розгляду справ за регресними позовами страхових компаній крім загальних норм, що регулюють правовідносини відшкодування шкоди, необхідно враховувати норми спеціального законодавства, а саме, ст.993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і законів України «Про страхування», «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 993 ЦК України (суброгація) та ст.27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
У разі якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинено збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди або за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування.
Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Обсяг права вимоги не може перевищувати меж реально здійсненої виплати страхового відшкодування (воно може бути менше страхової суми, проте не перевищувати її).
При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування.
У порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Тому якщо страхове відшкодування лише частково відшкодовує завдані потерпілому збитки, то до заподіювача шкоди буде пред'явлено дві вимоги: перша - вимога страховика в розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування, друга - потерпілого в розмірі тієї частини завданої шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням.
Розмір страхового відшкодування, в свою чергу, має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування. Якщо розрахунок здійснювався за іншими правилами, ніж зазначено в договорі страхування, то при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню заподіювачем шкоди, до суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата, не передбачена договором.
Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .
У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».
Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2016 року складала 1600,00 грн.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп. (а.с.1).
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування з ОСОБА_4 З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ОСОБА_5 «Європейський Страховий Союз» витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11, 16, 60, 84, 88, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст.191, 993, 979, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди , Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, Законом України « Про страхування» від 7 вересня 1996 року, статтею 27 Закону України «Про страхування», суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» до ГОГЛЮВАТОГО ОСОБА_2 про стягнення сплаченого страхового відшкодування - задовольнити.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_12