Справа № 128/4312/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

21.06.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1, при секретарі - Кіяниця А.О., за участю: представника-позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 1-4).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Б. Хмельницького, 97, в с. Щітки, Вінницького району Вінницької області.

Вказує, що , що 01.11.2016 року брат його дружини відповідач ОСОБА_4 розбив чотири металопластикові вікна у вище вказаному будинку, де він проживає з дружиною ОСОБА_5 та неповнолітнім сином- Зеленьком М.В., ІНФОРМАЦІЯ_1 У зв'язку із цим, 01.11.2016 року він звернувся до ФОП ОСОБА_6 та замовив виконання робіт із придбання та встановлення металопластикових вікон на загальну суму 10680 грн.За вказаним фактом, того ж дня, його дружина звернулась до Вінницького РВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення ОСОБА_4 правопорушення відносно їхньої сім'ї.За результатами розгляду вказаної заяви 17.11.2016 року Вінницьким районним судом Вінницької області ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 68 гривень в прибуток держави.

Вважає такі дії відповідача ОСОБА_4 наслідком неодноразових звернень його дружини (сестри ОСОБА_4О.) із заявою щодо його неправомірних дій стосовно ОСОБА_7, його тещі (матері ОСОБА_4О.), а саме: стосовно вчинення насильства психологічного та фізичного характеру.Таким чином, ОСОБА_4 неодноразово погрожував дружині позивача фізичною розправою, в звязку з чим були неодноразові звернення до Вінницького РВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області.В зв'язку із вказаним вище, позивачу нанесено матеріальну шкоду у розмірі 10680 гривень 00 коп.

Зазначає, що під час того, як ОСОБА_4 розбивав вікна у належному йому помешканні, в даному будинку перебували його неповнолітні діти, які під час розбиття вікон перелякались та пережили стан надзвичайного емоційного перенапруження.Також, коли він дізнався про даний інцидент, злякався за життя та здоров'я, психологічний та емоційний стан дітей, а також перенервувався через пошкодження його помешкання, мав негативні переживання, тривогу, нервозність, почуття образи, обурення, побоювання щодо збереження свого майна. У зв'язку із викладеним , вважає , що завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 3000 гривень.

Просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь : 10800 гривень суму заподіяної матеріальної шкоди та 3000 гривень моральної шкоди.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 нез*явився по невідомим для суду причинам, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав в повному обємі з підстав зазначених у позові, суду надав пояснення аналогічні зазначеним у ньому. Суду доповнив, що не може зазначити які до 01.11.2016 року в будинку позивача стояли вікна, мабуть металопластикові, письмових доказів цього надати не може. Зазначив, що оскільки в протоколі та постанові суду вказано , що відповідач розбив чотири металопластикових вікон , тому вважає , що відповідач вибив чотири стекло пакетів, а не стекол у вікнах, тому позивач вимушений був купувати нові чотири металопластикових вікон.

Відповідач ОСОБА_4 двічі в судове засідання не зявився без поважних причин, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Тому суд, у порядку ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу.

Суд, з урахуванням міркування представника позивача, який не заперечував, вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності позивача та відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов необґрунтований, та такий , що підлягає відмові у задоволені , виходячи з такого.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 3537, належить на праві особистої власності будинковолодіння № 97 по вулиці Б.Хмельницького в с. Щітки, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується ксерокопією вказаного договору (а.с. 10); ксерокопією витягу з Державного реєстру правочинів № 1224700 від 14.07.2005 року (а.с. 11); ксерокопією реєстраційного посвідчення (а.с. 11 зі звороту) та ксерокопією технічного паспорта на вказаний житловий будинок, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 09.06.2005 року (а.с. 12-14).

Відповідно до ксерокопії свідоцтва про одруження серії 1-АМ № 090833 від 09.02.2003 року, позивач ОСОБА_3 з 09 лютого 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 (прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_10 (а.с. 15).

Згідно ксерокопії свідоцтва про народження ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії 1-АМ № 218800 від 05.07.2004 року, його батьками записані: мати ОСОБА_5, батько ОСОБА_3 (а.с. 16).

З ксерокопії довідки № 1694, виданої виконкомом Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 14.12.2016 року, вбачається, що склад сімї ОСОБА_3 становить: дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_11 (а.с. 12).

На підставі заяви ОСОБА_5 від 01.11.2016 року Вінницьким відділенням Вінницького відділу національної поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області відносно її брата ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), що підтверджується ксерокопією листа Вінницького відділення Вінницького відділу національної поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області за № 14081 від 08.11.2016 року (а.с. 7).

Згідно ксерокопії постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 17.11.2016 року (справа № 128/3944/16-п) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 4-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68 грн. в прибуток держави, а саме: за те, що 01.11.2016 року близько 08:30 год. в с. Щітки по вул. Б.Хмельницького, 106, Вінницького району Вінницької області, він розбив металопластикове вікно своєї сестри ОСОБА_5, чим вчинив дрібне хуліганство, порушив громадський порядок та спокій громадян. Також даною постановою ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено відповідне адміністративне стягнення, а саме: за вчинення ним 24.10.2016 року сімейної сварки відносно своєї матері ОСОБА_7 Вказана постанова набула чинності 28.11.2016 року (а.с. 47).

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.03.2017 року (справа № 128/3944/16-п) задоволено заяву представника потерпілої ОСОБА_8 та виправлено описки в описовій частині постанови суду від 17.11.2016 року (справа № 128/3944/16-п) про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за ст.ст. 173-2 ч. 2, 173 КУпАП, а саме в резолютивній частині вказаної постанови зазначено: «замість невірно зазначеного номеру будинку «вул. Б.Хмельницького, 106», вважати вірним «вул. Б. Хмельницького, 104»; замість невірного зазначення номеру будинку в тексті «01.11.2016 року близько 08.30 год. в с. Щітки по вул. Б. Хмельницького 106», вважати вірним «01.11.2016 року близько 08.30 год. в с. Щітки по вул. Б. Хмельницького 97», а також замість невірно зазначеного в тексті «громадянин ОСОБА_4 розбив металопластикове вікно», вважати вірним «громадянин ОСОБА_4 розбив 4 металопластикових вікна», що підтверджується ксерокопією вказаної постанови. Дана постанова набула чинності 14.03.2017 року (а.с. 48).

З ксерокопії постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 04.07.2016 року (справа № 128/2529/16-п) вбачається, що ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано відповідне адміністративне стягнення, а саме: за те, що він 25.06.2016 року вчинив насильство в сімї психологічного характеру відносно матері ОСОБА_7 Вказана постанова набула чинності 15.07.2016 року (а.с. 62).

З ксерокопії накладної № 1/12/16 від 01.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 01.11.2016 року звернувся до ФОП ОСОБА_6 та замовив металопластикові вікна в кількості 4 (чотири) шт. на загальну суму 10680 грн.(а.с. 9).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого:

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідача ОСОБА_4 постановою суду від 17.11.2016 року притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме: за те, що він 01.11.2016 року розбив 4 металопластикових вікна в будинку № 97 по вул. Б. Хмельницького в с. Щітки, Вінницького району Вінницької області, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_3 Вказана постанова набула чинності 28.11.2016 року.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 2 статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з розясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що дійсно відповідачем були вчинені дії, що призвели до пошкодження належного позивачу на праві власності майна. Однак, ні позивачем, ні його представником суду не надано жодного належного та допустимого письмового доказу на підтвердження того, чи було пошкоджено майно (вікна) як комплектуючі вироби в цілому, чи були пошкоджені лише їх складові частини (віконні рами, скло тощо); не надано доказів щодо вартості пошкодженого майна з урахуванням його фізичного зносу станом на момент його пошкодження, що унеможливлює встановлення судом суми реального збитку, завданого позивачу та способу відшкодування завданої шкоди.

За вказаних обставин суд вважає, що у задоволені позовної вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, проте до цих вимог також застосовуються положення ст.11 ЦПК України, щодо надання належних та допустимих доказів її спричинення.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (пункт 3 доповнено абзацом третім згідно з постановою Пленуму Верховного суду № 5).

Тому, суд вважає , що у даному випадку позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 грн. є похідною від вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням ( знищенням) майна позивача відповідачем, а оскільки позивач не доведено перед судом про заподіянням відповідачем йому майнової шкоди, тому позов в цій частині також підлягає відмові у задоволенні.

Керуючись ст.ст. 212-215,224,225 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повне рішення суду виготовлено 26 .06.2017 року.

Суддя: