Справа № 461/3788/17
Провадження № 4-с/461/43/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Скаба В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на дії та постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №51748220 та скасувати постанову від 06.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у виконавчому провадженні в розмірі 812991,54 грн., скасувати пункт 3 постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 07.03.2017 року щодо виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору, скасувати постанову державного виконавця від 03.04.2017 року про відкриття виконавчого провадження № 53665672 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що державним виконавцем всупереч вимогам законодавства, неправомірно вчиняються виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2015 року у справі №461/1452/ 13-ц.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у скарзі. Просить скаргу задоволити.

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області в судовому засіданні скаргу заперечив з мотивів безпідставності. Просить відмовити в задоволенні скарги.

Представник стягувача в судовому засіданні при вирішенні скарги поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором, 25.03.2016 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/1452/13-ц.

12.04.2016 року між ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 укладено мирову угоду по виконанню вказаного рішення.

20.07.2016 року ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» до ВДВС ГТУЮ у Львівській області було подано заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення у справі №461/1452/13-ц, а заявою від 22.07.2016 року було повідомлено державного виконавця про укладення між сторонами мирової угоди від 12.04.2016 року. У даній заяві позивач просив державного виконавця направити таку угоду до Галицького районного суду м. Львова для затвердження.

Постановою державного виконавця Табінського О.В. від 28.07.2016 року було відкрито виконавче провадження № 51748220 з примусового виконання виконавчого листа №461/1452/13-ц, в якій, згідно п. 2, боржнику було надано термін для добровільного виконання до 04.08.2016 року. Як встановлено, вказану постанову скаржником отримано 22.08.2016 року.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа вносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та означає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1,3 ст. 372 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. За результатами розгляду мирової угоди суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Кодексу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, мирова угода від 12.04.2016 року була скерована державним виконавцем на адресу Галицького районного суду м. Львова для визнання лише 04.08.2016 року супровідним листом № 09-01-22/В5/6548, у звязку з заявою скаржника від 25.08.2016 року про необхідність звернення до Галицького районного суду м. Львова для її затвердження, що свідчить про не виконання державним виконавцем вимог ст.372 ЦПК України.

Вказана мирова угода між сторонами затверджена Галицьким районним судом м. Львова ухвалою від 02.12.2016 року, внаслідок чого постановою державного виконавця від 07.03.2017 року закінчено виконавче провадження №51748220 та виведено в окреме провадження стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору за невиконання рішення суду.

Згідно положень ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент відкриття та здійснення виконавчого провадження, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 Цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2016 року та подальшої кореспонденції в ході здійснення виконавчих дії видно, що така постанова та інші документи в межах даного виконавчого провадження скеровувались скаржнику за адресою: м. Львів, вул. Курбаса, 9/5 /а.с.6/, однак як встановлено в судовому засіданні, скаржник за даною адресою не проживає, а про зміну місця свого проживання (м. Львів, вул. Залізняка, 5/2) нею було повідомлено державного виконавця у заяві від 25.08.2016 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-785цс15, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Як видно з матеріалів справи жодних виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду державним виконавцем не вчинялось. Також, встановлено, що станом на момент отримання ОСОБА_2 постанови від 28.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження №51748220, скаржником вже було сплачено в добровільному порядку частину заборгованості в сумі 500 000,00 грн., що стверджується квитанцією від 12.04.2016 року №606Т01F06C /а.с.17/, що дає підстави зробити висновок про те, що остання не вчиняла жодних дій спрямованих на ухилення від виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», щодо надання скаржнику можливості добровільно виконати рішення та сплатити заборгованість за договором, не було вжито достатніх заходів щодо зясування фактичних обставин по виконанню рішення суду, процесуальні рішення та дії виносились і вчинялись виконавцем з порушенням строків визначених Законом і фактичним ініціатором проведення дій щодо виконання рішення суду виступали стягувач та боржник. Крім того, виконавцем не було вчинено жодних дій спрямованих на примусове виконання даного рішення, а тому його дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 53665672 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору є неправомірними, оскільки ним не було надано скаржнику можливості реалізувати право, передбачене Законом щодо добровільного виконання рішення суду, а такі постанови підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

у х в а л и в :

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3, що полягають у стягненні з ОСОБА_2 виконавчого збору у виконавчому провадженні №51748220, виведення в окреме провадження постанови про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 812991,54 грн.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 від 06.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у виконавчому провадженні №51748220 в розмірі 812991,54 грн.

Скасувати пункт 3 постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження №51748220 від 07.03.2017 року щодо виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 812991,54 грн.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 від 03.04.2017 року про відкриття виконавчого провадження № 53665672 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 812991,54 грн.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Стрельбицький В.В.