Дата документу 03.07.2017
Справа № 334/2685/17
Провадження № 2/334/2110/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03 липня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.

при секретарі Лапі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові зазначив, що 31 березня 2017 року був звільнений за власним бажанням. При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів, жодних сум не виплатив.

Позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 39 854,20 грн., вихідну допомогу 12 631,77 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення у справі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий 01.12.2009 на роботу до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія», наказ №39 від 30.11.2009, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.7)

31.03.2017 ОСОБА_1 був звільнений з підприємства за ч.3 ст. 38 КЗпПУ, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, наказ №28 від 29.03.2017, що підтверджується копією наказу та копією трудової книжки. (а.с.8, 9).

При звільненні позивачу не було виплачено заборгованість із заробітної плати та вихідна допомога іне проведено повний розрахунок.

Сума заборгованості по заробітній платі КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія», перед ОСОБА_1 складає 39 854,20 грн., що підтверджено довідкою про заборгованість за період квітень 2016 р. по березень 2017 р. (а.с. 10).

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження.

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд на підставі ст..117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданої довідки про середній заробіток, ОСОБА_1 було нарахована заробітна плата за січень і лютий у сумі - 8 421,19 грн.. Відповідно до наданого табелю протягом двох місяців позивач фактично відпрацьовав 30 робочих днів. (а.с.10, 11)

Відповідно до проведеного розрахунку розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 280,70 грн. (8421,19/30=280,70).

Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися шляхом множення середньоденного заробітку позивача (280,70 грн.) на число робочих днів затримки розрахунку (58 робочих днів) і становить 16 280,60 грн.

Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Згідно ст..18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати.

Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно до ст.. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39 цього Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

В порушення приписів ст..44 КЗпП України відповідач вихідну допомогу не нарахував та не виплатив у день звільнення позивачці.

Оскільки середньомісячний заробіток ОСОБА_2 складає 4 210,59 грн. (8421,19/2=4210,59), то згідно розрахунку розмір вихідної допомоги у вигляді тримісячного середнього заробітку становить 12 631,77 грн.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, тому з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі -39 854,20 грн., вихідна допомога у розмірі 12 631,77 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 280,60 грн., а всього сумі 68 766,57 грн.

Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 687,66 грн.

Керуючись ст.. 43 Конституції України, ст. ст. 10-11, 57-60, 61, 88, 212- 215 ЦПК України, ст. ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р., суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» (р/р 6838 в ПАО «Мотор-Банк», МФО 313009, ) на користь ОСОБА_1(ІПН НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі у розмірі 39 854,20 грн., вихідну допомогу у розмірі 12 631,77 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 280,60 грн., а всього сумі 68 766,57 грн. (шістдесят вісім тисяч сімсот шістдесят шість гривень 57 коп.), сума без відрахування обовязкових платежів та зборів.

Стягнути з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» (р/р 6838 в ПАО «Мотор-Банк», МФО 313009, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 687,66 грн. (шістсот вісімдесят сім гривень 66 коп.).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідач має право протягом десяти днів з дня отримання копії рішення надати до Ленінського районного суду м. Запоріжжя заяву про перегляд заочного рішення.

Суддя: Баруліна Т. Є.