Справа № 522/6371/16-ц
Провадження №2/522/5420/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси,

у складі судді Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко О.О.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Галина Леонідівна, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, встановлення порядку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначаючи, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, в період якого, народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В 2010 році, було зареєстроване місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5, за місцем проживання батька - ОСОБА_2: АДРЕСА_1., що належить ОСОБА_2

18.11.2014 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу, 16.03.2016 року, ОСОБА_2 відчужив вказану квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_3

Позивач зазначає, що оскільки неповнолітня ОСОБА_6 мала права користування спірною квартирою, а при її відчуженні, відповідачем не було отримана згода органу опіки та піклування, договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним, на підставі ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що суперечить вимогам законодавства.

У судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 підтримала позовну заяву, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, а також встановити порядок виконання рішення суду, шляхом скасування запису про право власності ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала позовну заяву, зазначила, що вчинення дій по укладенню оспорюваного правочину порушує право неповнолітньої ОСОБА_5 на користування квартирою, договір укладений всупереч вимогам ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», а відтак має бути визнаний недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Представники відповідача ОСОБА_3: ОСОБА_8, ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначили, що права неповнолітньої дитини жодним чином не порушені, оскільки неповнолітня проживала разом із матерю за адресою: АДРЕСА_3. Зазначили, що при укладенні договору, неповнолітня проживала та була зареєстрована саме за місцем реєстрації позивача. Крім того, зазначили, що відповідач ОСОБА_2 який також є законним представником неповнолітньої можливо надав неправдиве повідомлення, що свідчить що він діяв недобросовісно, не в інтересах дитини. Представники відповідача надали письмові заперечення від 21.09.2016 року; додаткові заперечення від 11.01.2017; додаткові пояснення від 29.05.2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся рекомендованою та кур'єрською кореспонденцією в порядку встановленому процесуальним законом. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого позивача, суд ухвалив розглянути справу за відсутністю ОСОБА_2

Представник служби у справах дітей - ОСОБА_10, підтримали позовну заяву.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вбачає відсутність підстав для задоволення позовної заяви.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, 10.06.2009 року, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2014 року.

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 77.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, було розірвано. Рішення набрало законної сили 07.12.2014 року.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2007 року.

Після розірвання шлюбу, 16.03.2016 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу серії та номер № 571, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.В.

Згідно п. 4 вказаного договору, продавець свідчить, що прав третіх осіб на вказану квартиру немає. Відповідно до п. 5 вказаного договору членів сімї, в тому числі дітей, які б мали право проживання в квартирі немає. Зміст законодавства, щодо права будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна згода органів опіки та піклування та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди нотаріусом сторонам роз'яснено.

Судом встановлено, що при укладенні вищезазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_12 була надана довідка виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію від 01.03.2016 року, видана КП «ЖКС «Фонтанський», згідно якої вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 проживає та зареєстрований лише ОСОБА_2.

Разом з тим, з довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи, виданої Приморським РВ ГУ ДМС України в Одеській області 31.03.2016 року, вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована разом з батьком за адресою: АДРЕСА_4 з 18.01.2012 року.

Враховуючи суперечливість вищезазначених доказів, судом, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3, були витребувані матеріали цивільних справ за участю ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за позовними заявами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Так, з матеріалів цивільної справи № 520/6710/14-ц, вбачається, що позивач, звертаючись до Київського районного суду м. Одеси, зазначила в позовній заяві адресу свого проживання: АДРЕСА_5 Надала суду довідку-виписку з домової книги про склад сімї та реєстрацію, виданої КП «ЖКС «Вузовський» від 06.05.2014 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_5 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6

З матеріалів цивільної справи № 520/1953/16-ц, вбачається, що позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, згідно якого також зазначила, що проживає за адресою АДРЕСА_7, крім того, зазначила, що донька ОСОБА_5 проживає разом з нею, та перебуває на її утриманні.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2016 року, позовна заява ОСОБА_5 була задоволена, з відповідача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Оскільки за приписами Сімейного кодексу України, право на звернення із позовом про стягнення аліментів має виключно той з батьків, з ким проживає дитина, суд вважає, що позивач та ОСОБА_5 дійсно проживали разом за адресою АДРЕСА_3, та вважає вказану обставину доведеною.

З пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 також вбачається, що за спірною адресою не бачили ОСОБА_5 біля 4 років.

Крім того, для усунення вказаних суперечностей, судом було витребувано інформацію з відділу ГУ ДМС України в Одеській області, у зв'язку з чим, були надані суперечливі відповіді, згідно яких вбачається, що ОСОБА_5 самостійно зареєстрованою/знятою з обліку по м. Одесі та Одеській області не значиться, а також відповідь № 1875-1, згідно якої вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.

Надавши оцінку вищезазначеним доказам у своєї сукупності та взаємозв'язку, суд встановив, що неповнолітня ОСОБА_5 проживає за адресою АДРЕСА_7 з 2014 року, проте має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_8 з 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд насамперед виходить з наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд вважає, що позивач не обґрунтував порушене право неповнолітньої ОСОБА_5 на користування спірною квартирою, з огляду на фактичне не проживання неповнолітньої та її матері у спірній квартирі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Таким чином, реєстрація є лише дією компетентного органу щодо внесення інформації та сама по собі не є ані причиною виникнення права користування приміщенням, а навпаки, має похідний від такого права характер.

За таких обставин, укладення договору купівлі-продажу квартири, в якій ОСОБА_5 тривалий час не проживає та не має право власності на нього, жодним чином, не порушує права неповнолітньої.

Крім того, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи те, що ОСОБА_5, ОСОБА_1 не проживали у спірній квартирі більш ніж 3 роки, позивачем не надано доказів звернення до суду із позовом про вселення, визнання права користування за ОСОБА_5, усунення перешкод в користуванні квартирою, суд вважає, що спір щодо користування спірною квартирою між сторонами не виникав, а відтак відчуження вказаної квартири права ОСОБА_5 не порушило.

Надаючи оцінку щодо підстави для визнання недійсності вказаного правочину, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належним дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмової зобов'язання.

Разом з тим, суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 11.06.2016 року у справі № 6-806цс, згідно якої, зазначено, що правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Враховуючи те, що суд констатував відсутність факту порушення права позивача та звуження прав неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-214 ЦПК України, 15, 16 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Галина Леонідівна, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, встановлення порядку виконання рішення суду - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

29 червня 2017 року