АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 637/894/16 Головуючий 1 інстанції Тордій Е.Н.
Провадження № 22ц/790/3424/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 23.03.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 59007,61 грн. та судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ПАИ КБ «ПриватБанк» зазначає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову за недоведеністю, що позивачем були надані достатні докази на підтвердження вимог, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у поданій банку заяві.

Укладення кредитного договору у даному випадку здійснюється за принципом укладання банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 Цивільного кодексу).

Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить кредитний договір.

Відповідач не заперечував, що 28.10.2010 року оформив у банку пенсійну карту. При оформленні зазначеної карти відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач засвідчив власним підписом, що згоден з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Відповідач не заперечував проти факту підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, не заперечував про факт наявності між сторонами договірних правовідносин, отже вказані факти є такими, що визнані сторонами, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають.

Крім цього, до матеріалів справи додано детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за колений окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі накопичувальним порядком.

З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається активне користування відповідачем кредитною карткою, що включало у себе як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки, крім цього, вбачається розмір встановленого відповідачу кредитного ліміту по договору.

Усі нарахування, зазначені у розрахунку заборгованості, є прозорими, простими для сприйняття та такими, що не потребують будь-яких спеціальних знань для їх вивчення та аналізу.

Відповідачем такий розрахунок жодним чином не спростовано, не наведено контррозрахунку, який би підтверджував факт повного або часткового погашення заборгованості за договором, не надано доказів повної та своєчасної сплати заборгованості перед банком та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої банком.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи, а також надала роздруківку з фрагментами інформаційної довідки з копією фотознімку особи чоловічої статі, який тримає в руці предмет схожий на пластикову картку, вказуючи, що цей та інші, надані в суді першої інстанції письмові докази, безумовно свідчать про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги і позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги за таких підстав.

Судом першої інстанції на підставі наданих доказів встановлено, а сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не заперечується та обставина, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонер, мешканець села Гроза Шевченківського району Харківської області дійсно звертався і 28.10.2010 року в місцевому відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписав бланк № 180211557 «Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» в якій повідомив свої персональні дані, а в розділі «изьявляю желание оформить на свое имя» здійснив відмітку на полі - «пенсионная карта».

23.08.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у особі представника ОСОБА_5 звернулось до суду з позовною заявою в якій просило стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 59 007,61 грн. у якості заборгованості за кредитним договором без номера від 28.10.2010 року, а також судові витрати в розмірі 1378 грн., повязані з оплатою судового збору.

В обґрунтування позовних вимог представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 28 жовтня 2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 13 400.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. В свою чергу відповідач, зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушив умови договору і у звязку з чим станом на 30 червня 2016 року утворилась заборгованість, яка становить 59 007.61 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом 12 802.25. грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 40 919.28. грн.; заборгованість за пенею та комісією 2000.00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2 786.08 грн.

На підтвердження доводів про укладення кредитного договору та суми заборгованості представник позивача долучив до позовної заяви у якості доказів: розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви позичальника, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, копію паспорта відповідача, а також копії документів на підтвердження статусу банку та заяву про розгляд справи за відсутністю представника банку (а.с. 2-41).

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував, вказуючи, що дійсно з 2010 року по 2014 рік, був клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанку» та отримував пенсію. Йому за його заявою працівниками банку була видана картка, на яку нараховувалась його пенсія і за допомогою якої він її отримував. Відповідач стверджував, що ніяких кредитних договорів з банком він не укладав, кредитних карток не отримував. На наданих до суду копії світлини з його зображенням дійсно він тримав пенсійну картку. Вважає що позов до нього предявлено безпідставно.

Представник відповідача, також заперечуючи проти позову, вказував на те, що банком на підтвердження отримання кредиту надана суду копія анкети-заяви, але в ній міститься інформація про відкриття пенсійного карткового рахунку, про це свідчить і фото, на якому ОСОБА_3 тримає саме пенсійну картку. Доказів того, що ОСОБА_3 отримував картку «Універсальна» позивачем суду не надано, хоча за умовами та правилами надання банківських послуг для відкриття кредитної картки «Універсальна», потрібна відповідна заява, яка підписується клієнтом. За наявності такої заяви та підтвердження доказу вручення клієнту відповідної кредитної картки можна вважати, що між клієнтом та банком укладено кредитний договір і датою укладання такого договору є дата отримання картки. Проте, банком та його представниками не надано доказів про подання відповідачем ОСОБА_3 до банку такої заяви на отримання карти «Універсальної», та факту отримання картки «Універсальна». Надані до суду розрахунки, нібито, знятих відповідачем грошей, не є підставою для задоволення позову, так як не свідчать про те, що саме ОСОБА_3 отримав зазначені в розрахунках вказані кошти.

Ухвалюючи 23.03.2017 року рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки суд, розглядаючи справу, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, виконав усі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу у відповідності із законом.

Рішення судом ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Забезпечуючи виконання передбачених ст.1 ЦПК України завдань цивільного судочинства, маючи на меті повноту, обєктивність і неупередженість зясування обставин справи, дотримуючись засад змагальності та диспозитивності (ст.ст.10,11 ЦПК України), суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторін, неодноразово надсилав позивачу, який явку в суд свого представника для участі у розгляді справи не забезпечив, інформацію про зміст заперечень відповідача на позов та відсутність належних доказів щодо обставин, які мають значення для справи.

На звернення і запити до позивача суд кожного разу отримував аналогічні за змістом фрагменти виписок та розрахунків для внутрішнього користування банку, копію підписаного 28.10.2010 року відповідачем ОСОБА_3 бланку №180211557 «Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», а також роздруківку з копією фрагменту зображення чоловіка з карткою в руці. (а.с.62,63-98, 100-123, 137, 143, 147, 148-153, 162-179, 183-196).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності із законом виходив з того, що матеріали справи містять лише докази про підписання відповідачем ОСОБА_3 28.10.2010 року заяви про відкриття карткового рахунку на отримання пенсії, чого він і не заперечував. (а.с.8-9).

Цей факт підтверджується листом Купянським обєднаного УПФУ в Харківській області від 19 січня 2017 року за № 211, згідно змісту якого ОСОБА_3 в період з 14 жовтня 2010 року по 30 листопада 2014 року отримав пенсію через ПАТ КБ «ПриватБанк», а з грудня 2014 року, отримає пенсію через поштове відділення, а також листом відповідного змісту УДППЗ «Укрпошта» від 19.01.2017р. за № 41 (а.с.154, 159).

Відповідно до п.2.1.1.2.1 Умов надання банківських послуг, на які посилається позивач, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначається у Памятці клієнта, довідку про умови кредитування та заяву, підписання , якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Дата укладання договору є дата отримання карти.

Доказів того, що ОСОБА_3 отримав саме картку «Універсальна», яка в свою чергу мола би свідчити про укладення договором на отримання банківських послуг на вказаних позивачем умовах та могла би бути належним доказом на підтвердження доводів позивача представниками банку суду не надано.

Посилання позивача на виписку з банківського рахунку, як на первинний банківський документ, відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮ України від 14 квітня 2014 року № 578/6, суд обґрунтовано не визнав безумовним доказом укладення між ОСОБА_3 та позивачем кредитного договору з використанням платіжної кратки «Універсальна», оскільки такі дані в них, в розумінні належних та допустимих доказів про укладення зазначеного договору, відсутні.

При цьому суд врахував і ту обставину, що надані до суду представниками позивача розрахунки заборгованості містять не відповідності.

Так, в розрахунках по заборгованості на імя ОСОБА_3 зазначена основана картка 9992****4573706, виписка дана за період 01 січня 1999 року по 1 лютого 2017 року. На запит суду позивачем надана відповідь, що ОСОБА_3 отримав пенсійну картку № 377819 та кредитну картку № 406579 (а. с. 167,187).

ОСОБА_3 в судовому засіданні категорично заперечував отримання кредитної картки та зняття з нею будь яких коштів.

Судом витребувалась від позивача інформація, щодо отримання відео та фото записів з місць, де встановлені банкомати, за для ідентифікації з відповідачем особи, яка користувалась кредитною картою виданою на імя ОСОБА_3 Проте і таких доказів суду позивачем не надані.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про надання суду позивачем достатніх доказів укладення з відповідачем договору з використанням платіжної картки «Універсальна», оскільки таких доказів матеріали справи не містять.

У всіх наданих суду примірниках підписаного 28.10.2010р. відповідачем бланку «Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», маються відмітка лише про виявлення ним бажання отримати «пенсійної карти», а в графі «Укажите желаемый кредитный лимит по платежной карте кредитка «универсальная»» мається чисте, не заповнене ним поле, що свідчить про відсутність доказів укладення договору на вказаних позивачем умовах з використанням платіжної карти «універсальна».

Для вирішення даної справи не має значення та обставина з вини кого саме з працівників банку, який здійснював оформлення вмов договору та, можливо, допустив не договірне заволодіння коштам банку з використанням платіжної карти «універсальна», оскільки саме на сторін, згідно положень ст.ст.10, 27, 60, 131 ЦПК України, покладено обовязок проявляти ініціативу у доведенні суду обставин, які мають значення для справи, шляхом подання належних та допустимих доказів.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин апеляційний суд, згідно вимог ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2