АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1529/17 Справа № 208/6147/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Дніпро 05 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку, стягнення моральної шкоди, третя особа: Заводський районний відділ Державної міграційної служби в місті Дніпродзержинську Головного управління ДМС у Дніпропетровській області та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання добросовісним набувачем та залишення у власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, витребувати цю квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_3, зобовязавши ОСОБА_3 звільнити квартиру та передати квартиру позивачу у належному стані шляхом вручення ключів від квартири, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, визнати ОСОБА_3 та членів її сім'ї такими, що втратили право користування квартирою та виселити їх, зобовязати ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою та забезпечити вільний доступ, зобовязати Заводський відділ Державної міграційної служби в м. Дніпродзержинську зняти з реєстрації ОСОБА_3 та членів її сім'ї, стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача 30 000 грн. моральної шкоди заподіяної внаслідок незаконного привласнення чужого майна, покласти на відповідачів судові витрати /т. 1 а.с. 1-19/.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 26.03.1999 року її чоловік ОСОБА_6 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_7 на товарній біржі «Українська» придбали квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 30,2 кв. метри, жилою площею 15 кв. метри.

13.02.2004 року померла ОСОБА_7, чоловік позивача ОСОБА_6, як єдиний спадкоємець прийняв спадщину та став власником всієї квартири.

08.12.2011 року помирає ОСОБА_6, і позивач, як дружина померлого, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру. Також позивачу стало відомо, що спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2012 року, укладеного з ОСОБА_4, яка стала власницею квартири на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.01.2012 року, але згідно журналів реєстрації цивільних справ, станом на 06.09.2012 року, ОСОБА_4 з заявами про визнання за нею права власності на квартиру не зверталась.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що квартира вибула з володіння її чоловіка ОСОБА_6 поза його волею, а відтак підлягає витребуванню на її користь від останнього набувача.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, у липні 2015 року звернулася з зустрічним позовом та після уточнення позовних вимог просила відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову, визнати її, ОСОБА_3 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2, визнати за нею право власності на квартиру, як добросовісного набувача, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 150 000 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконних дій щодо відчуження майна, та стягнути з ОСОБА_4 на її користь 30 000 грн. моральної шкоди /т.1 а.с. 148-152, 174-178/.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4АВ. на користь ОСОБА_2 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 добросовісним набувачем нерухомого майна за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Бурхана (вул.Єрмака)АДРЕСА_3 загальною площею 30,2 кв. метри, житловою площею 15 кв. метри, розташовану на першому поверсі, придбану на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_8 реєстровий номер 610. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 150 000 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок незаконних дій, щодо відчуження майна. В іншій частині позовних вимог відмовлено /т.1 а.с. 199-207/.

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.1 а.с. 211-214/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 26.03.1999 року, договір укладений товарною біржею «Українська», реєстраційний № 49874, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 придбали квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 30,2 кв. метри, жилою площею 15 кв. метри /т.1 а.с. 22/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_6 є сином ОСОБА_7 /т.1 а.с. 25/.

21.07.2000 року ОСОБА_6 укладає шлюб з ОСОБА_2, про що Заводським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 123 /т.1 а.с. 29/.

13.02.2004 року ОСОБА_7 помирає, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть /т.1 а.с. 24/.

Відповідно до свідоцтва про смерть, чоловік позивача ОСОБА_9М, помер 08.12.2011 року /т.1 а.с. 27/.

Згідно довідки ТОВ «Оселя» від 15.12.2011 року ОСОБА_10, з 26.07.2002 року була зареєстрована та постійно мешкала в квартирі АДРЕСА_5, на день її смерті в квартирі також був зареєстрований та мешкав її син ОСОБА_9, який помер 08.12.2011 року /т.1 а.с. 26/.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_7, але не звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, як це передбачено ст. 1297 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 21.12.2011 року Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи спадкодавець ОСОБА_6 /а.с. 30/.

Державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2 20.07.2012 року направлено розяснення щодо оформлення спадщини, з якого вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав на квартиру квартирі АДРЕСА_5, яка належала померлому ОСОБА_6, але через відсутність у неї правовстановлюючих документів на квартиру нотаріус не може проводити дані дії /т.1 а.с. 31/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги за законом, як дружина, яка пережила спадкодавця.

ОСОБА_2 своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно довідки Обласного КП «Дніпродзержинське БТІ» № 86 від 13.07.2012 року, надану на запит нотаріуса, квартира АДРЕСА_6 зареєстрована за ОСОБА_3 /т.1 а.с. 31/.

В матеріалах справи також знаходиться заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.01.2012 року, справа № 2-156/12, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу квартирі АДРЕСА_6 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, визнано за ОСОБА_4 право власності на цю квартиру /т.1 а.с. 36/.

ОСОБА_4, 30.03.2012 року, укладає договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_6 з ОСОБА_3, договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_11, реєстровий № 610 /т.1 а.с.35/.

Як вбачається з довідки Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.09.2012 року, згідно журналів реєстрації цивільних справ станом на 06.09.2012 року ОСОБА_4 з позовною заявою про визнання за нею права власності на квартиру не зверталася, справа за № 2-156/12 не зареєстрована /т.1 а.с. 38/.

Постановляючи рішення та відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 спірної квартири суд першої інстанції посилається на те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири та набула право з підстав передбачених ст. 330 ЦК України, квартира не може бути витребувана у неї, оскільки не містить підстав передбачених ст. 388 ЦК України, а позивач ОСОБА_2 не надала доказів передбачених цією статтею, також у неї відсутнє право власності на спірне майно.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України пов'язується з тим, у якій спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року по справі № 6-1203цс15.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 на момент смерті, а саме 08.12.2011 року, прийняв спадщину після смерті матері, яка складалася з квартири АДРЕСА_7 (Єрмака) у м. Дніпродзержинську, але документи про право власності на квартиру не отримав, та не мав права розпоряджатися цим майном.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_7 (Єрмака) у м. Дніпродзержинську та витребування її з чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню. А тому рішення в цій частині підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Відносно позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3, членів її сім'ї та інших осіб, які зареєстровані та проживають разом з нею в квартирі АДРЕСА_5 такими, що втратили право користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом їх виселення, то вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Але звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивачем не надано доказів того, хто зареєстрований та проживає у спірній квартири, ці особи не залучені стороною по справі, а суд апеляційної інстанції не має повноважень залучити їх, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

Відносно рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та визнання ОСОБА_3 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_7 (Єрмака) у м. Дніпродзержинську, то з цим також погодитися не можна.

Добросовісність набуття це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. У зв'язку з цим не підлягають розгляду позовні вимоги про визнання набувача майна добросовісним, оскільки відповідно до ст. 338 ЦК України питання добросовісності набуття майна є одним із фактів що має значення для вирішення справи і встановлюється судом відповідно до ст. 214 УПК України, така позиція викладена у рішення Верховного Суду України від 19.01.2011 року у справі № 6-13839св10.

Щодо задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, то вони також не підлягають задоволенню, так як ОСОБА_2 є третьою особою по справі, а тому відносно неї не можна вирішувати будь-які вимоги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6, який помер 08 грудня 2011 року, право власності на квартиру АДРЕСА_7 В.М. (Єрмака) у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_7 В.М. (Єрмака) у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання її добросовісним набувачем, визнання права власності на квартиру 22, будинку по вул. ОСОБА_12 (Єрмака) у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області як добросовісного набувача та стягнення коштів відмовити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_7 В.М. (Єрмака) у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_13