Справа № 127/3906/17 Провадження № 22-ц/772/1962/2017Головуючий в суді першої інстанції Ан О. В.
Категорія 48Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Марчук В.С., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2017 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 15.07.2006 року він та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі і від спільного життя мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачем. В позові зазначено, що починаючи з кінця 2016 року ОСОБА_2 чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином, заблокувала його номер телефону в телефоні сина та відмовляє в спілкуванні з дитиною. Також, позивач вказує, що він вживав заходів направлених на забезпечення його участі у вихованні дитини, однак відповідач продовжує створювати йому перешкоди у спілкуванні з сином, внаслідок чого він звертався з відповідними заявами до поліції та органу опіки і піклування Вінницької міської ради, а тому з урахуванням висновку про доцільність визначення способу участі батька у вихованні дитини, позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у спілкуванні з сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити спосіб участі батька у вихованні сина шляхом систематичних побачень щосуботи з 14 до 19 години.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити спосіб участі батька ОСОБА_5 у вихованні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом систематичних побачень щосуботи з 14 до 19 години.

Вирішення питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду, а також проти задоволення апеляційної скарги заперечувала представник служби у справах дітей Вінницької міської ради.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що спілкування дитини з обома батьками сприятиме кращому його розвитку, при цьому враховано висновок про доцільність визначення способу участі батька у вихованні сина.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.09.2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 15.07.2006 року у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 26.04.2012 року, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Із розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що з червня 2016 року по січень 2017 року аліменти сплачувались щомісячно, заборгованість відсутня.

Крім того, в матеріалах справи містяться квитанції про сплату аліментів.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, обґрунтовану тим, що відповідач чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 звертався до органів поліції у зв'язку з перешкодами у спілкуванні з сином, про що свідчать його заява і талон-повідомлення.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

Згідно ч. 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

З матеріалів справи видно, що органом опіки та піклування Вінницької міської ради надано висновок про доцільність визначення ОСОБА_3 способу участі у вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом зустрічей щосуботи з 14 до 19 години.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, при цьому вірно застосував положення Закону України «Про охорону дитинства», якими передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про те, що батьківські права позивача не є порушеними і перешкоди в спілкуванні не чинились, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються зверненням останнього до правоохоронних органів і органу опіки та піклування за захистом свого права.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання на звернення відповідача до суду із позовною заявою про позбавлення позивача батьківських прав, оскільки рішення по вказаній справі не прийнято.

Посилання на те, що органом опіки та піклування не визначено порядок способу участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а також не прийнято рішення з цього питання, є безпідставним, оскільки на виконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2017 року органом опіки та піклування Вінницької міської ради надано висновок №01-00-011-18392 від 27.04.2017 року, при цьому відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

Щодо посилань на не підтвердження витрат на правову допомогу, то дане посилання є безпідставним, оскільки в матеріалах справи мають місце відповідні квитанція та акт здачі-прийняття робіт, в якому наведено перелік виконаної роботи та здійснено розрахунок вартості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.С. Марчук

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом: