Справа № 336/567/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Наумова О.О.,

при секретарі: Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах позивача 30.01.2017 року звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором ZPS2АU57220153 від 27.09.2007 року в сумі 105413,36 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 35023,42 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 49823,14 грн.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 2566,80 грн.; пеню за невчасне виконання зобовязань за договором 18000,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZPS2АU57220153, за яким відповідач по справі отримала кредит у розмірі 64628,20 для купівлі автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 26.09.2012 року, та зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивачем було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредит.

У порушення умов договору та ст.ст.526, 527, 530 ЦК України відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку із чим станом на 30.11.2016 року утворилась заборгованість в сумі 293403,85 грн. в тому числі: заборгованість за кредитом 35023,42 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 49823,14 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом 2566,80 грн., пеня за невчасне виконання зобовязань за договором 205990,49 грн. Позивач вважає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, у зв'язку із чим, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 105413,36 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 35023,42 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 49823,14 грн.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 2566,80 грн.; пеню за невчасне виконання зобовязань за договором 18000,00 грн., а також судові витрати, сплачені при предявленні позову у розмірі 1600,00 грн.

Представник позивача до суду не зявився надав заяву про розгляд справи без його участі, та просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 105413,36 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 35023,42 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 49823,14 грн.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 2566,80 грн.; пеню за невчасне виконання зобовязань за договором 18000,00 грн., а також судові витрати, сплачені при предявленні позову у розмірі 1600,00 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, проти позову заперечували про що відповідач надала письмову заяву та просили в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, 2 п.1ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що 27.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZPS2АU57220153, за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 64628,20 грн. із яких 48935,00 грн. на купівлю автомобіля, а 15693,20 грн. на сплату з оформлення купівлі автомобілю та страхових платежів, на термін до 29.09.2012 року, та ОСОБА_1 зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором шляхом внесення щомісячно платежів.

Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором № ZPS2АU57220153 від 27.09.2007 року , надходження готівки особистих коштів платника ОСОБА_1 для погашення кредиту було проведено 28.10.2009 року, у подальшому починаючи з листопада 2009 року погашення кредитного договору ОСОБА_3 не здійснювалось.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2011 року, яке набуло законної сили 02 липня 2011 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPS2АU57220153 від 27.09.2007 року в сумі 75483,63 грн. звернуто стягнення на автомобіль DAEWOO-FSO (модель LANOS TF69Y, рік випуску:2007, тип: ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі Y6DTF69YD7W361503SUP, реєстраційний номер НОМЕР_1).

Як вбачається ззазначеного рішення сума заборгованості 75483,63 складається з наступного: 41481,26 грн. заборгованість за кредитом; 22890,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1283,40 заборгованість по комісії за користування кредитом, 9468,63 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

З листа 3 31/8-2421 від 29.05.2017 року вбачається, що на автомобіль DAEWOO-FSO (модель LANOS TF69Y, рік випуску:2007, тип: ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі Y6DTF69YD7W361503SUP, реєстраційний номер НОМЕР_1) знятий з обліку для реалізації на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2011 року. Після реалізації автомобіля в рахунок погашення заборгованості за кредитом внесено 89487,54 грн.

Відповідно до розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 станом на 30.11.2016 року має борг по кредитному договору в сумі 105413,36 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 35023,42 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 49823,14 грн.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 2566,80 грн.; пеню за невчасне виконання зобовязань за договором 18000,00 грн., але з зазначеного розрахунку не можливо встановити на яку саме заборгованість за тілом кредиту нараховувались проценти, пеня та за який саме період.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для справи. Факти, що входять в предмет доказування, визначені у ч.1 ст. 179 ЦПК України. За ч.2 ст. 59 зазначеного Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання допустимості і належності доказів у цивільному судочинстві регламентується ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Допустимість доказу - це відповідність його процесуальній формі (засобів доказування) вимогам закону.

Відповідно до ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження підстав викладених у позові.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 533, 536, 543, 549, 550, 551, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Наумов