У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

СитнікО.М.,

СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», Публічного акціонерного товариства «ПУМБ», Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібна ТетяниПетрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АНСУ», ПАТ «ПУМБ», Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ПогрібнаТ.П., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, посилаючись на те, що у липні 2008 року було укладено кредитний договір за умовами якого вона отримала кредит у сумі 55 400 доларів США.

08 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між нею та ПАТ «ПУМБ» було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом якого стала належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1 зі строком закінчення дії договору 08 липня 2023 року.

У червні 2015 року їй стало відомо, що у грудні 2009 року ПАТ «ПУМБ» було винесено вимогу про дострокове повернення суми кредиту та процентів за використання кредитними коштами.

Приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. у вересні 2010 року було здійснено виконавчий напис та звернуто стягнення на спірну квартиру, а також запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги банку.

Вказана квартира була продана на прилюдних торгах 26 серпня 2011 року ОСОБА_5

Дані торги та свідоцтво про право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_5 вважала недійсними, крім того, зазначила, що не отримувала вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами і сама сума за кредитним договором не є безспірною.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати , мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.

Встановивши, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

О.М.Ситнік

О.В.Ступак