Справа № 591/1164/17
Провадження № 2/591/1279/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 28.10.2010 року ПАТ КБ „Приватбанк уклав з відповідачем кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 13000 грн зі сплатою відсотків в розмірі встановленому Тарифам и банку. Відповідно до умов договору відповідач мав щомісячно відповідно до графіку повертати кредит та сплачувати відсотки за користування ним. Однак відповідач порушує графік повернення кредиту та сплати відсотків. Станом на 06.12.2016 року відповідач має перед банком заборгованість по кредиту в розмірі 25852,33 грн. Тому просять стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором та понесені по справі судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач та його представник позов заперечили та зазначили, що при укладенні договору підписували лише заяву-анкету. Інші документи відповідачу на ознайомлення не видавалися та нею не підписувалися. Про розмір відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитним лімітом відповідачу також нічого невідомо., однак як вбачається з наданого банком розрахунку банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентів без будь-якого погодження з відповідачем та без повідомлення останньої. Зазначили, що на вимогу банку відповідач в квітні 2017 року сплатила 14000 грн. При цьому, працівник банку повідомив що саме такій борг мається з повернення тіла кредиту. Вважають, що відповідач у повному обсязі виконала зобовязання, а тому просять відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.10.2010 року між сторонами, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, укладено договір про відкриття карткового рахунку, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000 грн. Розмір кредитного ліміту в подальшому змінювався, в тому числі до максимального в розмірі 13000 грн. Вказані обставини підтверджуються копією анкети-заяви та довідки про зміну умов кредитування, а також поясненнями відповідача в судовому засіданні.

З наведеного вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані ст.ст. 207, 526, 527, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно зазначених положень закону кредитний договір укладається лише у письмовій формі і підписується сторонами. Відповідач, боржник за договором, зобовязаний добросовісно виконувати свої обовязки та повернути заборгованість по тілу кредиту, сплатити відсотки за користування.

З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на 06.12.2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 25852,33. З яких: 8044,36 грн.- тіло кредиту, 6942,12 грн. - проценти за користування кредитними коштами, пеня 9158,60 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 1207,25 грн. (процентна складова).

Відповідач визнав у судовому засіданні той факт, що станом на час подання позову до суду вона мала заборгованість з повернення тіла кредиту в розмірі 8044,36 грн., але зазначила на те, що дану заборгованість погасила в квітні 2017 року.

Розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг та Тарифами банку.

Проте витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та зазначені умови і правила всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Наведена правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

Крім того в анкеті-заяві, яку підписав відповідач, зазначено, що при оформленні платіжної картки «Кредитка Універсальна» або карти Gold Памятку, яка містить тарифи і основні умови кредитування отримав і ознайомився з її змістом під розписку. Проте документ, який би засвідчував отримання відповідачем під підпис Памятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування, позивачем суду також не надано.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі №6-1412цс16.

У звязку з викладеним та відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України відповідач зобовязаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі визначеному відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суду не наданий розрахунок процентів виходячи з облікової ставки НБУ.

Однак, навіть за умови припущення, що заборгованість з повернення тіла кредиту в розмірі 13000 грн. (максимальний розмір кредитного ліміту) виникла у відповідача з липня 2013 року (початкова дата розрахунку наданого позивачем) - то розмір відсотків за користування кредиту, розрахований відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за період з липня 2013 року по 06.12.2016 року та станом на 06.12.2016 року, буде становити 7703,30 грн.

В той же час, судом встановлено що після подання цього позову до суду, відповідач сплатила позивачу 14000 грн. в рахунок погашення боргу за договором 6001, що з огляду на розмір заборгованості з повернення тіла кредиту та періоду прострочення, які мав місце з серпня 2013 року, того що відповідач користувалася кредитним лімітом, частково погашала його та сплачувала відсотки, свідчить на те, що відповідач в повному обсязі сплатив борг з повернення тіла кредиту та проценти, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 15-1, 30, 62, 75, 76, 203 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя