УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської у м. Чернігові ради, про визнання незаконними дій та зобов'язання повернути кошти, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила:

- визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз»):

щодо нарахування оплати за газопостачання із застосуванням додаткового 1,3 тарифу;

згідно прогнозованого використання газу;

без врахування наданої субсидії та щодо відключення від газопостачання 01 липня 2015 року;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок нарахованої оплати за газопостачання в період з 12 лютого по 15 квітня 2015 року та повернути кошти, які вона вимушена була сплатити в загальній сумі 1 923 грн 02 коп. (600 грн + 1 100 грн + 523 грн 02 коп.) та 187 грн 75 коп. за відновлення газопостачання її будинку 23 липня 2015 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона є власницею житлового будинку по АДРЕСА_1 З 2006 року вона є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності, у зв'язку з чим є непрацездатною. Крім того, вона є одинокою, так як не має сім'ї.

Позивачка вказувала, що 08 січня 2014 року між нею та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, а 10 грудня 2014 року відповідачем у її будинку було проведено демонтаж газового лічильника для проведення його періодичної перевірки, проте іншого лічильника на період проведення перевірки умисно встановлено не було. 12 грудня 2014 року їй було повідомлено, що її лічильник визнано непридатним для подальшої експлуатації і з цього часу відповідачем нараховувалася оплата за послуги з порушенням приписів постанови Кабінету Міністрів України № 619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», що діяла в період спірних правовідносин, та без урахування оформлення субсидії. Новий газовий лічильник їй було встановлено лише 16 квітня 2015 року.

Посилаючись на те, що вона вимушена була сплатити відповідачу зайво нараховані до сплати кошти в загальній сумі 1923 грн 02 коп. (19 червня 2015 року - 600 грн, 08 липня 2015 року - 1100 грн, 11 липня 2015 року - 523 грн 02 коп.) та сплатити додатково 187 грн 75 коп. за відновлення газопостачання будинку, яке було відновлено 23 липня 2015 року, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 29 листопада 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» в частині нарахування ОСОБА_4 плати за природний газ за період з 12 лютого по 15 квітня 2015 року, використаний на індивідуальне опалення, із застосуванням додаткового 1,3 тарифу - незаконними.

Зобов'язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» провести перерахунок нарахованої ОСОБА_4 плати за природний газ, використаний на індивідуальне опалення за період з 12 лютого по 15 квітня 2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному порядку лише в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 та в цій частині оскаржується й до суду касаційної інстанції, а тому в іншій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконними дій відповідача щодо здійснення нарахування оплати за спожитий природний газ без врахування наданої ОСОБА_4 субсидії, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та належним чином оцінивши наданий відповідачем розрахунок заборгованості, дійшли обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру заборгованості позивача за надані послуги з газопостачання відповідачем було враховано розмір її субсидії.

Також суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо відключення її будинку від газопостачання з 01 липня 2015 року, вмотивовано виходили з того, що позивачем у спірний період взагалі не здійснювалась оплата наданих послуг за спожитий природний газ, а тому дії відповідача в частині припинення 01 липня 2015 року газопостачання до будинку АДРЕСА_1 узгоджувались з положенням п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, які були чинними станом на вказану дату, і п. п. 28, 29 укладеного між сторонами типового договору № 4068 про надання населенню послуг з газопостачання від 08 січня 2014 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович