У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 рокуПублічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що у рамках зарплатного проекту від 26 лютого 2013 року № БН/2013-02 з ОСОБА_4 укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки, відповідно до якого банком було відкрито ОСОБА_4 кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 7 300 грн, з датою погашення 30 вересня 2013 року. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов'язався сплачувати щомісяця позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 36 % річних, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, за який вони нараховані, та в дату остаточного повернення кредиту.

Відповідачем порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів, нарахованих за кредитом, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 808 грн 56 коп., яка складається з: 3 764 грн 81 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 4 133 грн 90 коп. - заборгованості за процентами; 1 370 грн 87 коп. - пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами; 1 538 грн 98 коп. - пені, нарахованої на прострочену заборгованість за тілом кредиту.

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 24 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзіПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди керувалися тим, що позивачем у порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме - наявність грошового зобов'язання відповідача перед позивачем, оскільки не надано самого договору, на порушення умов якого посилається позивач, у результаті чого виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом спору по даній справі є кредитна заборгованість у розмірі 10 808 грн 56 коп.

На підтвердження заявлених вимог, позивачем надано тільки розрахунок заборгованості (а. с. 5) та копія поточної виписки за контрактом (а. с. 8−10).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. У ч. 2 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

На порушення вимог ст. 60 ЦПК позивач не надав доказів того, що між сторонами був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 26 лютого 2013 року № БН/2013-02 та доказів надання відповідачу кредитних коштів, що унеможливлює встановлення обставин, на які посилається позивач.

Поточна виписка за контрактом (а. с. 8−10) є внутрішнім бухгалтерським документом позивача, який є зацікавленою особою, і не може бути доказом на підтвердження кредитних правовідносин з відповідачем.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відхилити.

Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 24 січня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.