Справа № 591/5747/16-ц
Провадження № 2/591/468/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.

при секретарі Бондар С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради про визнання договору №5 від 12 лютого 2015 року недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що між управлінням капітального будівництва і дорожнього господарства Сумської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір №5 від 12.02.2015 року про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми. За вказаним договором відповідач зобовязувався перерахувати кошти в сумі 121025,00 грн. на рахунок цільового фонду. Однак кошти не перерахував, у звязку з чим утворилася заборгованість в сумі 155543,84 грн. Тому просить стягнути з відповідача вказану суму та сплачений судовий збір.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору №5 від 12 лютого 2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що вказаний договір підписаний ОСОБА_2, який діяв на підстав довіреності. Йому надавалося право вирішувати будь-які питання стосовно незавершеного будівництва, однак йому не надавалося право укладати договір про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми. Правочин, що укладений без повноважень або з перевищенням повноважень, створює, змінює чи припиняє цивільні права та обовязки лише в тих випадках, коли він схвалений довірителем. Вважає, що договір №5 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми від 12 лютого 2015 року, таким, що суперечить чинному законодавству. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Після введення обєкту в експлуатацію, орган місцевого самоврядування не має права вимагати укладення договорів пайової участі або сплати даних коштів. Крім цього, договір №5 повинен укладатися на підставі проектно-кошторисної документації, яка взагалі не надавалася. Таким чином, вважає, що договір №5 суперечить п.9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, рішенню Сумської міської ради від 22 червня 2011 року №601-МР та підписаний особою, яка не мала на це повноважень.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 первісний позов підтримали, в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 проти первісного позову заперечила, надала письмові заперечення.

Вислухавши пояснення зявившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог належить відмовити, виходячи з наступного.

Як було встановлено під час розгляду справи 12.02.2015 року управління капітального будівництва і дорожнього господарства Сумської міської ради та ОСОБА_1 уклали договір №5 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми (а.с.6).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що предметом Договору є залучення, розрахунок розміру і використання коштів Замовника у розвитку інфраструктури м. Суми під час здійснення будівництва обєкту: «Сервісний центр по обслуговуванню автомобілів за адресою: м. Суми, вул. Ковпака, 10».

Відповідно до п. 2.1 Договору Замовник зобовязується перерахувати на рахунок цільового фонду розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Суми, а саме на рахунок спеціального фонду міського бюджету по КБК 24170000, відкритий у ГУДКСУ у Сумській області №0002, МФО 837013, код одержувача платежу 37970593, одержувач платежу УК м. Суми 241700002, грошові кошти у розмірі 121025,00 грн., що становить 5% від вартості загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Розмір пайової участі визначений Управлінням відповідно до рішення Сумської міської ради від 22.06.2011 року №601-МР «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми і Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми», не пізніше трьох робочих днів з дати одержання звернення Замовника та документів, що підтверджують вартість будівництва обєкта містобудування з техніко-економічними показниками.

Відповідно до п. 2.3 Договору Замовник перераховує кошти, зазначені у пункті 2.1 даного Договору, в повному обсязі до 31.12.2015 р.

Так, згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації, яка зареєстрована Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області 26.12.2014 за №СМ97, Сервісний центр по обслуговуванню автомобілів за адресою: м. Суми, вул. Ковпака, 10 є готовим до експлуатації (а.с.11-13).

Вказана декларація була подана відповідачем у справі, ним же вказана кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією ( п. 16 декларації). Саме забудовник несе відповідальність за достовірність інформації, вказаної ним в декларації про готовність об»єкту до експлуатації, в т.ч. і щодо кошторисної вартості будівництва за затвердженою проектною документацією. Суд вважає. Що позивач за первісним позовом обґрунтовано поклав в основу договору саме кошторисну вартість будівництва, вказану ОСОБА_1 при заповненні декларації.

В процесі розгляду справи ним не було подано будь-яких доказів на підтвердження того, що ця вартість була іншою, ніж він зазначив в декларації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Замовник у порушення вимог вказаного договору не перерахував грошові кошти на рахунок цільового фонду розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Суми.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки, що передбачено ст. 611 ЦК України.

Відповідно до п.4.3 Договору у разі прострочення термінів сплати Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений договором, або законом.

Пеня за прострочення термінів сплати платежів, згідно розрахунку становить 24785,26 грн. (а.с.7). При цьому розмір пені визначений із урахуванням річного строку позовної давності, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_1 посилається на те, що оскільки договір №5 укладений після введення обєкту будівництва до експлуатації, відсутні підстави для обовязку їх сплати в подальшому.

Однак, відповідно до ч. 1,2,3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для творення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно ч. 9 ст. 40 вказаного закону, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Метою встановлення строків на укладення договору пайової участі є визначення періоду часу, протягом якого забудовником має бути виконаний обовязок з укладення договору про пайову участь. Не укладення такого договору у вказаний вище період не визначається правовою підставою звільнення забудовника від обовязку укласти відповідний договір та, відповідно, від обовязку сплатити пайовий внесок.

Разом з цим, невиконання забудовником обовязку сплатити пайовий внесок може бути підставою для розірвання відносин щодо надання у користування забудовнику землі від здійснення будівництва, у випадку наявності вказаних правовідносин.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №922/6409/15.

Суд вважає, що в даному випадку ОСОБА_1, користуючись правом свободи договору, в разі не згоди з укладанням договору поза межами строку, мав право відмовитися від його укладання, але він погодився на його укладання після завершення будівництва, тому він зобов»язаний його виконувати.

ОСОБА_1 в зустрічній позовній заяві зазначає, що в порушення ч. 11 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у декларації про готовність обєкту до експлуатації №СМ97 від 26 грудня 2014 року не зазначено інформації щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання.

Однак на час затвердження вказаної декларації від 5 липня 2014 року і у ст. 40 вказаного закону була відсутня ч. 11, яка визначала внесення інформації щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання до декларації.

Ще однією підставою для визнання договору №5 недійсним ОСОБА_1 зазначає, те що він суперечить рішенню Сумської міської ради від 22 червня 2011 року №601-МР «Про затвердження порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми».

Однак, позивачем за зустрічним позовом не враховано, що згідно рішення сесії Сумської міської ради від 29 жовтня 2014 року №3668 МР внесені зміни до вищевказаного Порядку, а саме п. 3.2.1 викладено у новій редакції, згідно з яким розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Суми становить для нежитлових будівель та споруд 5% від загальної кошторисної вартості будівництва обєкта. Саме в такому розмірі і були проведені нарахування.

Таким чином, розрахунок суми коштів пайової участі відповідає порядку.

Зустрічний позов також обґрунтовано тим, що не ОСОБА_1, а інша особа підписала оспорюваний договір. Але будь-яких доказів в обґрунтування своєї позиції позивачем за зустрічним позовом не надано. Наявні лише пояснення позивача, що не він підписував договір. Від проведення експертизи на підтвердження приналежності підпису на договорі іншій особі ОСОБА_1 та його представник відмовилися. Тому суд вважає, що ним не надано доказів на підтвердження своєї позиції в обгрунтування вищевказаних вимог.

З огляду на вищевикладене позивачем за зустрічним позовом не наведено достатніх та обгрунтованих підстав для визнання договору №5 недійсним, а тому в задоволенні зустрічного позову належить відмовити у звязку з його необгрунтованістю. Разом з цим, вимоги за первісним позовом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та є такими, що підлягають задоволенню

Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь прокуратури Сумської області сплачений судовий збір в сумі 2333 грн. 16 коп.

Керуючись ст. 23,24 Закону України «Про прокуратуру», ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 3,6,11, 12-15, 20, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 45, 119 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління капітального будівництва та дорожнього господарства заборгованість з коштів пайової участі у розвитку інфраструктури в розмірі 155543 гривні 84 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Сумської області судовий збір у сумі 2333 гривні 16 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити у звязку з необгрунтованістю.

Сторони можуть оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні -з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В.Шелєхова