№ 201/8280/17
провадження 2-з/201/261/2017
УХВАЛА

08 вересня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з клопотанням Фонду державного майна України про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «ДП «Комфорт», третя особа: Фонд державного майна України, про визнання недійсним правочину, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09 червня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ «ДП «Комфорт», третя особа: Фонд державного майна України, про визнання недійсним правочину, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2017 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2017 року накладено арешт на нерухоме майно: житлове приміщення № 201 будинку №46 (гуртожитку) по вулиці Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпро (м. Дніпропетровськ) до набрання рішенням суду законної сили.

Фондом державного майна України 07 вересня 2017 року до суду було подано клопотання про забезпечення позову в якому він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешт на нерухоме майно житлове приміщення № 201 будинку №46 (гуртожитку) по вулиці Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпро до набрання рішенням суду законної сили.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що суд, за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову, проте надане суду клопотання не відповідає вимогам даної статті.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши матеріали справи, заяви про забезпечення позову та надані докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову, оскільки ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2017 року вжито заходи забезпечення позову по справі, а саме: накладено арешт на нерухоме майно: житлове приміщення № 201 будинку №46 (гуртожитку) по вулиці Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпро (м. Дніпропетровськ) до набрання рішенням суду законної сили, однак в заяві не обґрунтовано підстави для повторного забезпечення позову щодо зазначеного майна, а тому передбачених законом підстав для їх вжиття не має.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, передбачених законом підстав для задоволення клопотання нема.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 3 ст. 151, ст. 153, ст. 210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Фонду державного майна України у задоволенні клопотання про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «ДП «Комфорт», третя особа: Фонд державного майна України, про визнання недійсним правочину, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя