Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Ізмайлової Т.Л., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності у спільному майні, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2006 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності у спільному майні.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року позов задоволено. Поділено майно, набуте за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період сумісного проживання сім'єю без реєстрації шлюбу, та визнано за ОСОБА_4 право власності на: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; Ѕ частини гаражного боксу АДРЕСА_2; Ѕ частини дачної ділянки АДРЕСА_3.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_5 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що справа перебувала в провадженні з 27 листопада 2007 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 01 липня 2009 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2008 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2008 року в частині вирішення вимог про визнання права власності на частку квартири, частку гаражного боксу та частку земельної ділянки, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_5 та його представник приймали участь під час нового розгляду справи у суді першої інстанції, зокрема, були присутні в судових засіданнях 11 листопада 2009 року, 22 листопада 2011 року, 17 січня 2012 року. В подальшому відповідач не з'являвся у судові засідання.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» вказує, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Судом першої інстанції неодноразово направлялись телеграми та судові виклики-повідомлення на адресу відповідача, вказану в матеріалах справи, як місце реєстрації.

Доводи ОСОБА_5 про те, що суд не направляв йому копії судового рішення спростовуються матеріалами справи, в яких наявний конверт з вкладенням копії повного тексту судового рішення, який повернувся на адресу суду 21 січня 2012 року за закінченням терміну зберігання, що свідчить про виконання судом вимог ч. 3 ст. 222 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 296 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2016 року причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду визнано неповажними.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2016 року ОСОБА_5 15 серпня 2016 року подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, однак зазначив такі ж самі причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, як і в попередньому клопотанні, які визнано судом неповажними (а. с. 229-231).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов вірного висновку, що заявник не виконав вимог ухвали апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2016 року та не зазначив обґрунтованих належними доказами підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, сторони зобов'язані цікавитися про рух справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03) вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «остаточності судового рішення», особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом апеляційної інстанції повно і всебічно з'ясовано обставини, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кафідова