Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================================================
Єдиний унікальний № 332/634/17 Головуючий у 1 інстанції Мєркулова Л.О.
№ провадження 22-ц/778/2282/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він з 19.08.2004 року по 14.05.2012 року працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця». При цьому, з 10.12.2010 року він працював за професією механіка вагона- транспортера зчленованого типу з режимом роботи, який передбачав потурний облік робочого часу та відповідно надання оплачуваного часу домашнього відпочинку.

При його звільненні з ВСП «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» йому було виплачено 16053,98 грн. за 122 доби загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний. При цьому вказана сума грошових коштів була розрахована у порядку передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку.

Такі дії щодо виплати йому заробітної плати за невикористані дні домашнього відпочинку він вважає незаконними, оскільки цей час згідно із нормами чинного законодавства має бути оплачено у порядку передбаченому для оплати надурочної роботи, що підтверджується наступним.

Згідно із п. 4.1 Колективного договору Державного підприємства «Придніпровська залізниця» режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, повязаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів», введених в дію наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 року № 40-Ц.

Згідно з п. 1.1 Наказу 40-Ц особливості регулювання робочого часу враховують специфіку організації праці І регулюють робочий час і час відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і не змінюють встановлених законодавством загальних і спеціальних гарантій і пільг.

Пунктами 1.3, 1.7. Наказу 40-Ц передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватись підсумований облік робочого часу з періодом обліку потурно. При цьому норма робочих годин визначається множенням кількості робочих днів в періоді обліку за календарем цього року на тривалість робочого дня, визначеного для шестиденного робочого тижня з урахуванням скорочення робочого часу в передвихідні і передсвяткові дні. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи.

Оскільки за виробничою необхідністю періодично його робота відбувалась в дорозі тривалістю більш ніж три дні, такий робочий час обліковувався саме потурно.

Час відпочинку та порядок його надання при роботі потурно врегульовано пунктом 11.8 Наказу 40-Ц, яким передбачено порядок обчислення належного часу домашнього відпочинку та порядок оплати невикористаного вчасно часу домашнього відпочинку.

Так, у разі якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота.

Отже, у відповідності до вищенаведених норм чинного законодавства при звільненні йому мала бути виплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин часу невикористаного домашнього відпочинку в подвійному розмірі годинної ставки.

Відповідно до витягів зі штатного розкладу робітників вагонного депо Запоріжжя-Ліве ДП «Придніпровська залізниця» з 01.05.2012 року тарифний оклад механіка вагона транспортера зчленованого типу складав 2647,00 грн.

Згідно із листом Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» № 8515/0/14-11/13 від 23.08.2011 року норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні у 2012 році становила 2001 годину.

В 2012 році середньомісячна норма робочого часу склала 166,8 годин (2001 / 12). Виходячи з наведеного годинна ставка складала 15,87 грн. (2647,00 грн. /166,8 годин).

Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПД «Запоріжжя-Ліве» встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із пятиденним робочим тижнем та 12-ти годинний робочий день для працівників, які працюють змінами.

Оскільки він працював за 8-ми годинним графіком роботи, еквівалентна кількість робочих годин за час невикористаного відпочинку складає 976 (8 годин * 122 дні). При цьому сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, мала складати 30978,24 грн. (976 годин * 15,87 грн. = 15489,12 грн. * 2). Із копії його особового рахунку за травень 2012 року вбачається, що компенсація за невикористаний час домашнього відпочинку була нарахована йому за кодом 308, як компенсація за відпустки із розподілом на два періоди: 61 дні - 8026,99 грн.; 61 днів - 8026,99 грн., що разом складає 16053,98 грн. Тобто, на теперішній час йому залишається не нарахованою та не виплаченою заробітна плата у сумі 14924,25 грн. (30978,24 грн. - 16053,99 грн.).

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за 122 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у сумі 14924 грн. 25 коп. та судові витрати по оплаті правової допомоги у сумі, що утвориться на день прийняття судового рішення.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_5 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати задоволено. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_5, заборгованість з виплати заробітної плати за 122 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у сумі 14 924 грн. 25 коп. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_5, судові витрати по оплаті правової допомоги у сумі 2000 грн. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1600 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу № 247/а від 14.05.2012 року позивач 14.05.2012 був звільнений на підставі власної заяви.

При звільненні йому було виплачено 16053,98 грн. за 122 доби загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний.

Оскільки за виробничою необхідністю періодично робота позивача відбувалась в дорозі тривалістю більш ніж три дні, такий робочий час обліковувався саме потурно.

Пунктом 11.8 Наказу 40-Ц Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 року, яким введено в дію «Правила внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливості регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, пов'язаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів», передбачено порядок обчислення належного часу домашнього відпочинку та порядок оплати невикористаного вчасно часу домашнього відпочинку. Так, у разі якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота.

У відповідності до приписів ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод: колективних договорів: трудових договорів.

Відповідно до ст. 61 Кодексу законів про працю України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для" 1.даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Відповідно до положень ст. 106 КЗпП України, За погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, ОСОБА_5 мала бути виплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин часу невикористаного домашнього відпочинку в подвійному розмірі годинної ставки.

Відповідно до витягів зі штатного розкладу робітників вагонного депо Запоріжжя-Ліве Дії «Придніпровська залізниця» з 01.05.2012 року тарифний оклад позивача - механіка вагона транспортера зчленованого типу складав 2647,00 грн. Згідно із листом Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» № 8515/0/14-1 1/13 від 23.08.201 1 року норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні у 2012 році становила 2001 годину. В 2012 році середньомісячна норма робочого часу склала 166.8 годин (2001 / 12). Виходячи з наведеного годинна ставка складала 15,87 грн. (2647,00 грн. /166,8 годин).Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПД «Запоріжжя-Ліве» встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із п'ятиденним робочим тижнем та 12-ти годинний робочий день для працівників, які працюють змінами.

Оскільки, позивач працював за 8-ми годинним графіком роботи, еквівалентна кількість робочих годин за час невикористаного відпочинку складає 976 (8 годин * 122 дні). При цьому сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, мала складати 30978,24 грн. (976 годин * 15,87 грн. = 15489,12 грн. * 2). Із копії особового рахунку позивача за травень 2012 року вбачається, що компенсація за невикористаний час домашнього відпочинку була нарахована йому за кодом 308. як компенсація за відпустки із розподілом на два періоди: 61 дні 8026,99 грн.: 61 днів 8026,99 грн., що разом складає 16053,98 грн.

Суд попередньої інстанції навівши вірний, неспростований відповідачем розрахунок у оскаржуваному рішенні, вірно вважав, що на теперішній час позивачу залишається не нарахованою та не виплаченою заробітна плата у сумі 14924,25 грн. (30978,24 грн. 16053,99 грн,).

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, невірним застосуванням судом норм трудового законодавства, про відсутність підстав для задоволення позову зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: