Єдиний унікальний номер 243/2477/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1228/2017
Єдиний унікальний номер 243/2477/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузнецов Р.В.
Номер провадження 22-ц/775/1228/2017 Доповідач: Мірута О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Хейло Я.В., Осипчук О.В.

за участю секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення компенсації втрати заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 7 755 грн. 62 коп. пославшись на те, що з 2 листопада 1977 року по 1 січня 1998 року працювала у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод».

Наказом №227 від 25 грудня 1998 року позивачка була звільнена з роботи, однак з нею не був проведений остаточний розрахунок.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 07 червня 1999 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість із заробітної плати в сумі 1 160 гривень 55 копійок (а.с. 6). До теперішнього часу рішення суду не виконане.

Постановою господарського суду Донецької області №5/174 Б від 4 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, але не знято з реєстрації юридичних осіб.

Посилаючись на Закон України «Про оплату праці» і Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» позивачка просила стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати за період з 01 лютого 1999 року по 10 березня 2016 року у сумі 7 775 гривень 72 копійки.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність доказів на підтвердження заявлених нею вимог. Вважає наданий нею розрахунок за період з 01 листопада 1997 року по 01 квітня 2016 року в розмірі 12 607 гривень 56 копійок правильним, оскільки інфляція поглинула нараховану заробітну плату, а тому вона має всі підстави для виплати на її користь компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області 04 серпня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за іншими підставами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що суд апеляційної інстанції порушив ст.ст. 212-214,303,316 ЦПК України, не врахував та безпідставно відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду, оскільки відповідач до моменту звернення до суду із цим позовом рішення суду про стягнення заборгованості із заробітної плати не виконав і з позивачкою не розрахувався.

У «Содовий завод» позивачка ОСОБА_1 не з»явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ВАТ«Содовий завод» в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності із положеннями ст.74 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 04.07.2017 року .

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала деталізованої довідки про розмір заборгованості по заробітній платі і не довела того, що компенсація не нараховувалась і не була виплачена відповідачем. Фактичною датою розрахунку відповідача з позивачкою по заробітній платі є день ухвалення рішення суду про стягнення цієї заборгованості, тобто у 1999 році, тому позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення компенсаційних виплат.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02 листопада 1977 року працювала на різних посадах у ВАТ «Содовий завод» та була звільнена 01 січня 1999 року за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 23-25).

При звільненні з позивачкою не був проведений остаточний розрахунок, у зв'язку з чим вона звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 07 червня 1999 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість із заробітної плати в сумі 1 160 гривень 55 копійок (а.с. 6). Рішення набрало законної сили 17 червня 1999 року.

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2013 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Апеляційний суд не погоджується з висновоком суду першої інстанції про те , що дата ухвалення рішення суду про стягнення заробітної плати є остаточним розрахунком і у зв»язку із цим відсутні підстави для задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня , коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці судам роз»яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є безпідставною для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв»язку з положенням ст.ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних см, фактично з нам розрахувався.

Тобто початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум, а не з дня його звільнення з роботи або з дня ухвалення судового рішення про стягнення цих сум.

Виходячи із наведеного,апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що дата ухвалення рішення суду про стягнення заробітної плати є остаточним розрахунком і у зв»язку із цим відсутні підстави для задоволення позову, не відповідає вимогам закону.

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що позивачка не надала деталізованої довідки про розмір заборгованості по заробітній платі і не довела того, що компенсація не нараховувалась і не була виплачена відповідачем, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права і обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Усупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв позивачці у витребування доказів по справі та не роз»яснив їй наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Виходячи з наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що позивачка не надала суду деталізованої довідки про розмір заборгованості по заробітній платі і не довела того, що компенсація не нараховувалась і не була виплачена відповідачем, зроблений їз порушенням норм процесуального права.

Позивачкою до апеляційної скарги було долучено довідку №7691 від 18 березня 1999 року, видану із архіву 1 червня 2016 року, з якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачкою складає 1160 гривень 55 копійок (а.с. 36).

З довідки ВАТ «Содовий завод» за № 01-23/262 від 02.06.2016 року вбачається що компенсація втрати частини доходів позивачці не нараховувалась, оскільки стосовно підприємства проводиться процедура банкрутства (а.с. 37).

Із наданих позивачкою суду апеляційної інстанції доказів вбачається, що всі належні позивачці при звільненні суми до теперішнього часу не виплачені, заборгованість по заробітній платі перед позивачкою складає 1160 гривень 55 копійок, компенсація втрати частини доходів позивачці не нараховувалась.

Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п. 43 Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України "Про оплату праці" і Положенням.

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року. При цьому п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року N 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди за період з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі Положення від 20 грудня 1997 року N 1427, а з 1 січня 2001 року - на підставі Порядку від 21 лютого 2001 року N 159.

При цьому зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову та пропуску позивачкою строку для звернення за захистом порушених прав до суду, а тому вимоги позивачки щодо стягнення компенсації втрати заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є цілком обґрунтованими.

Керуючись вище переліченими нормами закону, колегія суддів погоджується з порядком розрахунку суми компенсації, а саме з 01 лютого 1999 року по 10 березня 2016 рік, але не погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки він містить помилки в зазначених позивачем індексах зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Правильним є наступний розрахунок:

1,01х1,01х1,023х1,024х1,001х0,99х1,01х1,014х1,011х1,029х1,041х1,046х1,033х1,02х1,017х1,021х1,037х0,999х1,0х1,026х1,014х1,004х1,016х1,015х1,006х1,006х1,015х1,004,х1,006х0,983х0,998х1,004х1,002х1,005х1,016х1,01х0,986х0,993х1,014х0,997х0,982х0,985х0,998х1,002х1,007х1,007х1,014х1,015х1,011х1,011х1,007х1х00х1,001х0,999х0,983х1,006х1,013х1,019х1,015х1,014х1,004х1,004х1,007х1,007х1,0х0,999х1,013х1,022х1,016х1,024х1,017х1,01х1,016х1,007х1,006х1,006х1,003х1,0х1,004х1,009х1,012х1,009х1,012х1,018х0,997х0,996х1,005х1,001х1,009х1,0х1,02х1,026х1,018х1,009х1,005х1,006х1,002х1,0х1,006х1,022х1,014х1,006х1,022х1,029х1,022х1,021х1,029х1,027х1,038х1,031х1,013х1,008х0,995х0,999х1,011х1,017х1,015х1,021х1,029х1,015х1,014х1,009х1,005х1,011х0,999х0,998х1,008х1,009х1,011х1,009х1,018х1,019х1,009х0,997х0,994х0,996х0,998х1,012х1,029х1,005х1,003х1,008х1,01х1,009х1,014х1,013х1,008х1,004х0,987х0,996х1,001х1,0х1,001х1,002х1,002х1,002х1,003х1,0х0,997х0,997х0,998х0,997х1,001х1,0х0,999х1,002х1,002х0,999х1,0х1,0х1,001х1,0х0,999х0,993х1,0х1,004х1,002х1,005х1,002х1,006х1,022х1,033х1,038,01х1,01х1,004х1,008х1,029х1,024х1,019х1,03х1,031х1,053х1,108х1,14х1,022х1,004х0,99х0,992х1,023х0,987х1,02х1,007х1,009х0,996

Таким чином, сума компенсації за період з 01 лютого 1999 року по 10 березня 2016 року складає:

7,693747х1160,55 гривень = 8928,97 гривень, про те як розрахунок позивача і сума заявлених позовних вимог-7755 гривень 72 копійки.

Ч.1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення компенсації втрати заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в сумі 7755 гривень 72 копійки.

Виходячи із встановлених обставин по справі, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скрага пядлягає задоволенню, оскільки висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 зроблений із порушенням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до пункту 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.307,309,309,313,314 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини заробітної плати за період з 01 лютого 1999 року по 10 березня 2016 року в розмірі 7755 ( сім тисяч сімсот п»ятдесят п»ять) гривень 72 копійки.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривню 20 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: