Справа № 548/708/17
Провадження №2/548/459/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.09.2017 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Миркушіної Н.С.,
при секретарі - Листопад В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого вказав, що 07.05.2011 року він ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії КО № 666195, виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області від 07.08.2006 року ) зареєстрував шлюб із відповідачем, ОСОБА_2, яка народилася 03.03.1989 року, про що було видано Свідоцтво про шлюб Грушинською сільською радою Хорольського району Полтавської області від 07.05.2011 року ОСОБА_1 1-КЕ № 081368 і проживав з нею однією сім'єю до лютого 2016 року, після чого його проживання однією сім'єю із відповідачем було фактично припинено.
Від даного шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_3, яка народилася 05.02.2013 року , що на даний момент проживає разом із відповідачем.
Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, оскільки останнім часом, в них почалися постійні конфлікти та суперечки, через це спільне проживання стало неможливим та нестерпним. Кожний із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У звязку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені в лютому 2016 року, з цього ж часу сторони почали жити окремо. Спільна дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому факт окремого проживання батьків може суттєво вплинути на психіку доньки, погляди на життя, в тому числі і на шлюб та формування світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь-якої сім"ї.
Позивач неодноразово звертав увагу на це своєї дружини, але відповідач повністю ігнорувала та ніяк не реагувала на його зауваження. Сторони неодноразово протягом останнього часу намагалися говорити про їхні особисті сімейні проблеми, прагнули спокійно вирішувати їх, однак ніяких результатів це не дало, у сімейних стосунках нічого незмінювалося, і хоча сторони прикладали для цього максимально зусиль, відносини переросли в ще більш ворожі.
У результаті розмов позивач прийшов до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя, та зберегти нормальне бачення про сімю спільної дитини.
Спільне господарство сторонами разом не ведеться.
Сторони досягли згоди, що донька ОСОБА_3 після розірвання шлюбу буде проживати разом із матір'ю ОСОБА_2, як батько позивач постійно братиме участь у вихованні доньки та до досягнення нею повноліття щомісячно буде надавати добровільно матеріальну допомогу для забезпечення умов її життя.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України про час і місце розгляду справи.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з"явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України про час і місце розгляду справи, а тому на підставі ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Врахувавши позиції позивача, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку,що позов належить задовольнити повністю на підставі слідуючого.
З наданих до суду доказів, встановлено, що спільне життя позивача та відповідача не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх вони не мають наміру.
Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК) . Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Ухвала суду про відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення не підлягає оскарженню в апеляційному та касаційному порядку (статті 293, 324 ЦПК) . Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.
Судом було вжито всих заходів щодо збереження сім"ї, неодноразово надавши строк для пимирення предбачених законом.
Позивач ОСОБА_1 скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально.
Приймаючи до уваги, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 15, 88, 110, 118, 119, 120, 127, 129, 157, 159, 169, 197, 198, 222-226 Цивільного процесуального кодексу України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- задовольнити повністю.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 07 травня 2011 року Грушинською сільською радою Хорольського району Полтавської області, актовий запис № 1, - розірвати.
Рішення може бути переглянуте Хорольським районним судом за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: