Справа № 445/259/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 22-ц/783/3405/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі- продажу автомобіля марки CITROEN JUMPY, 1998 року випуску, номер шасі VF7U6UF, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, укладеного 30.11.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнання права власності на автомобіль марки CITROEN JUMPY, 1998 року випуску, номер шасі VF7U6UF, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги усіх обставин справи, а саме 30.11.2013 року між ним та відповідачем в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля. 06.12.2013 року ними було складено двосторонній акт приймання - передачі, згідно якого він передав договірну суму коштів в рахунок оплати за придбаний автомобіль, а відповідач передав вищевказаний автомобіль, технічний паспорт та ключі від автомобіля. Нотаріально оформити вказаний договір купівлі-продажу автомобіля сторонам не вдалося, оскільки відповідач ухиляється від цього, пояснюючи це відсутністю коштів, необхідних для переоформлення автомобіля. Укладеним між ними договором передбачено місячний термін для зняття автомобіля з реєстрації та посвідчення договору нотаріально. Проте, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав та продовжує ухилятись від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля. Дані обставини доводять, що відповідач мав намір продати, а позивач придбати даний автомобіль, сторони досягли згоди зприводу істотних умов договору, продавець передав предмет спору покупцеві який в свою чергу приняв дане майно і сплатив за нього обумовлену грошову суму, а укладаючи договір доручення жодна із сторін спору не мала на меті вчинити дію, яка б передбачала виникнення відносин представництва.

Крім того, позивач, вважаючи себе власником спірного автомобіля, утримував його у справному технічному стані, проходив технічні огляди і здійснював поточні ремонтні роботи, а тому арешт автомобіля обмежує його право, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, оскільки він придбав його у 2013 року, а опис і арешт автомобіля був проведений виконавчою службою у січні 2017 року за борги попереднього власника. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем ОСОБА_5, сторонами при укладенні договору-купівлі продажу автомобіля не було дотримано обв'язкових спеціальних правил, передбачених законодавством, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу не є обов'язковим, що виключає застосування ст. 220 ЦК України, а також взяв до уваги перебування спірного автомобіля під арештом та в розшуку.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам, правочин, крім цього, має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно зі ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо підписаний його стороною (сторонами).

З договору купівлі-продажу автомобіля від 30.11.2013 року вбачається, що ОСОБА_5 (продавець) зобов'язується передати ОСОБА_3А.(покупець) автомобіль марки CITROEN JUMPY, 1998 року випуску, номер шасі VF7U6UF, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а останній прийняти вказане майно за 47940,00 гривень, що згідно курсу НБУ на день вчинення продажу еквівалентно 6000,00 доларів США, які покупець зобов'язується сплатити продавцю в повному обсязі після підписання даного договору на протязі семи календарних днів, до 06.12.2013 року включно. Крім того, згідно п. 10 даного договору сторони домовилися, що після розрахунку за автомобіль та підписання двостороннього акту приймання передачі, продавець бере на себе зобоязання не пізніше 30 календарних днів зняти з реєстрації (обліку) транспортний засіб, що є предметом цього договору та посвідчити даний договір купівлі-продажу нотаріально.

Згідно двостороннього акту приймання передачі майна та грошових коштів, покупець ОСОБА_3 передав, а продавець ОСОБА_5 прийняв в рахунок оплати за автомобіль марки CITROEN JUMPY, 1998 року випуску, номер шасі VF7U6UF, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 47940,00 гривень, що згідно курсу НБУ на день вчинення продажу еквівалентно 6000,00 доларів США, відповідно продавець ОСОБА_5 передав, а покупець, ОСОБА_3 прийняв вищевказаний автомобіль.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу CITROEN JUMPY, 1998 року випуску, номер шасі VF7U6UF, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, підтверджується, що власником автомобіля є ОСОБА_5.

З постанови про опис та арешт майна боржника від 24.01.2017 року вбачається, що спірний автомобіль марки CITROEN JUMPY, 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, описано та арештовано державним виконавцем Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_6 на підставі доручення заступника начальника Золочівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області від 23.01.2017 року, в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь Головного управління Держдгеокадастру у Львівській області заборгованості у розмірі 513 558,11 грн. шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Наявними в матеріалах справи письмовими вимогами від 01.07.2014 року, 11.03.2015 року та 04.05.2016 року, підтверджується, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про виконання ним взятих на себе зобовязань, передбачених п. 10 вказаного вище договору.

Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях "Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Зокрема, п. 7, 8 "Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок", затверджених Постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів: юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Окрім цього, згідно п. 40, 42 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок та інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року в редакції постанови КМУ від 23.12.2009 року № 1371 вбачається, що необхідною передумовою продажу автомобіля є подання власником автомобіля до підрозділу Державтоінспекції заяви про зняття автомобіля з обліку у зв'язку із його відчуженням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що відповідачем подавалася до підрозділу Державтоінспекції заява про зняття спірного автомобіля із реєстраційного обліку у звязку із його відчуженням, а також доказів, які б підтверджували реєстрацію транспортного засобу, яку позивач зобов'язаний був здійснити протягом 10 діб після придбання автомобіля, що свідчить про те, що сторонами, при укладенні договору-купівлі продажу автомобіля було порушено спеціальний порядок набуття права власності на автомобіль, дотримання якого є обо'язковою умовою при укладенні таких правочинів.

Враховуючи те, що договір купівлі продажу автомобіля не підлягає обов»язковому нотаріальному посвідченню, а також враховуючи положення ст. 220 ЦК України, відповідно до якої суд може визнати дійсним лише той договір, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі продажу автомобіля марки CITROEN JUMPY, 1998 року випуску, номер шасі VF7U6UF, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 3.11.2013 року на підставі ст. 220 ЦК України.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не було дотримано вимог, передбачених "Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та "Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, обґрунтованим є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, суд першої інстанції врахував положення ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлено лише за умов, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою або, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Судом також встановлено, що що поданню позову про визнання договору купівлі - продажу автомобіля дійсним та визнання права власності на такий, передував арешт та оголошення його у розшук згідно постанови Золочівського районного ВДВС ГТУЮ у Львівській області від 25.10.2016 року, з огляду на боргові зобов'язання власника автомобіля ОСОБА_5, внаслідок заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, в розмірі 513 558,11 гривень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2