Справа № 350/36/17
Провадження № 22-ц/779/853/2017
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Малєєва А.Ю.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників ОСОБА_2 ОСОБА_3в. та ОСОБА_4

відповідачки ОСОБА_5 її представника ОСОБА_6

представника Петранківської сільської ради ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Петранківської сільської ради Рожнятівського району, ОСОБА_8 про визнання права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою представника Луки ОСОБА_9 ОСОБА_10 на рішення Рожнятівського районного суду від 27 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд з указаним позовом і врахуванням уточнених позовних вимог зазначала, що у її користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,18 га, урочище «Вище контори» у с. Петранка Рожнятівського району, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Вказаною земельною ділянкою вона разом з членами сімї користується протягом 21 року та сплачує земельний податок, що підтверджується квитанціями. На заяву про передачу їй у власність зазначену земельну ділянку за набувальною давністю, згідно відповіді сільського голови ОСОБА_7 №512/02-17 від 30 грудня 2016 року вказано, що рішенням сесії сільської ради 23 грудня 2016 року було вирішено відмовити їй у наданні зазначеної земельної ділянки у власність. Посилаючись на те, що у звязку з давністю користування земельною ділянкою, існують підстави для визнання права власності за нею на вказану земельну ділянку, просила визнати незаконними дії Петранківської сільської ради, повязані з відмовою їй в наданні у власність земельної ділянки площею 0,18 га у с. Петранка урочище «Вище контори» та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 27 березня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що покази свідків підтверджують, що ОСОБА_2 дійсно з 1995 року користується спірною земельною ділянкою, до матеріалів справи долучено копії квитанції про оплату земельного податку, який оплачувався позивачкою та її сімєю протягом усього часу землекористування.

У судовому засіданні представники ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просять задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_8 та її представник вважають оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим і просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка рішенням сесії Петранківської сільської ради в законному порядку 17 березня 1995 року надана ОСОБА_8 у безстрокове користування для будівництва житлового будинку та 29 березня 2016 року ОСОБА_8 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо цієї земельної ділянки. Разом з тим, позивачка не подала суду доказів на підтвердження своїх вимог щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку за давністю користування протягом 21 року.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п'ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Відповідно до положень ст. ст. 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,12 га в урочищі «Вище контори» в с.Петранка Рожнятівського району, на яку претендує позивачка ОСОБА_2, згідно рішення сесії Петранківської сільської ради від 17 березня 1995 року надана у безстрокове користування ОСОБА_8 для будівництво житлового будинку. Зазначена земельна ділянка відведена в натурі (а.с.33,34,42).

Рішенням сесії Петранківської сільської ради від 29 березня 2016 року ОСОБА_8 дано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 га в урочищі «Вище контори» в с.Петранка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (а.с.41)

Давний факт підтверджується копією будівельного паспорта виданого ОСОБА_8 у 1995 року, копією рішення сесії Петранківської сільської ради від 29 березня 2016 року про надання ОСОБА_8 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 га в урочищі «Вище контори» в с.Петранка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та позивачкою не оспорюється.

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 правомірно надана частина спірної земельної діяльністю, тому суд першої інстанції правильно відмовив позивачці у задоволенні позову.

Питання про набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може вирішуватись не за нормами ЦК, а відповідно до положень ст. 119 ЗК України , згідно з якою встановлено строк набувальної давності щодо земельних ділянок у 15 років, що обчислюється з дня набрання чинності цим Кодексом, тобто відповідно до п. 1 Прикінцевих положень з 1 січня 2002 року.

Отже, за змістом п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України таке право в особи може виникнути не раніше 1 січня 2017 року.

Установлено, що рішенням сесії Петранківської сільської ради від 23 грудня 2016 року позивачці відмовлено в наданні у власність за набувальною власністю земельну ділянку площею 0,18 га, урочище «Вище контори» у с. Петранка Рожнятівського району також правомірно, так як таке право в неї могло виникнути не раніше 1 січня 2017 року.

Разом з тим, при вирішенні даного спору суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 344 ЦК Українм щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, який регулюється ст. 119 ЗК України .

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення справи, тому за правилами ч. 3 ст. 309 ЦПК України таке порушення не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Луки ОСОБА_9 ОСОБА_10 відхилити. Рішення Рожнятівського районного суду від 27 березня 2017 року даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д. Фединяк

ОСОБА_11

ОСОБА_12