Справа № 186/512/17
Провадження номер № 2/0186/288/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демиденко С.М.

секретар Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

З урахуванням уточнених позовних вимог зазначила, що вона, є власницею квартири № 46 розташованої в багатоквартирному будинку № 9 по вулиці Гагаріна, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, на першому поверсі пятиповерхового будинку. Поверхом вище проживає відповідач ОСОБА_2, в квартирі аналогічного планування, що належить йому на праві власності. Будинок перебуває на балансі ПП «Комунальщик-4». 11 квітня 2014 року відбулось затоплення квартири №46 відповідачем з кв.49, наслідками якого намокли стеля та стіни в кухні, залі, коридорах, ванні і туалеті загальною площею 2,8 м.кв., про що ПП «Комунальщик 4» було видано акт від 22 квітня 2014 року. Комісією було встановлено, що залиття квартири сталось через поломку водяного фільтру в санвузлі в квартирі відповідача №49. Оскільки залиття квартири відбулось в 2014 році, на даний час не можливо знайти такі ж самі шпалери, тому виникає необхідність в знятті та оклеюванні стелі та стін шпалерами в усій кімнаті, проведенні робіт з перетирання штукатурки внутрішніх приміщень, проведення клейового поліпшеного фарбування раніше пофарбованих поверхонь усередині будинку та інших робіт.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку не відшкодували заподіяну шкоду, звертається до суду, щоб зобовязати їх, як власників житла, що несуть повну відповідальність за збереження житлових і підсобних приміщень квартири та при наявності несправностей зобов'язаний вживати заходи щодо їх усунення, відшкодувати матеріальну шкоду, а саме 183 гривні 55 копійок.

Також, зазначає, що неправомірними діями відповідачів завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Хвилювання та думки про те, як відновити квартиру, тримали її у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на стан здоровя. Крім того, залиття квартири створило дискомфорт та нервове напруження, оскільки вона постійно відчуває в квартирі сирість, вологу та запах плісені. Крім того, квартира, яка була затоплена з вини відповідача, є єдиним житлом, вона постійно там перебуває та не має можливості змінити місце свого перебування. Місця залиття мають сліди від затоплення, які створюють дискомфорт та порушують спокій, погіршують настрій, що приводить до психічного розладу та нервових переживань. Наведені вище обставини погіршують психологічне становище.

Стверджує, що вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати та страждання для позивача.

Просить суд стягнути із відповідачів заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири, у розмірі 183 гривні 55 копійок, що складає вартість виконання ремонтно - відновлювальних робіт оздоблення пошкодженої квартири, стягнути із відповідачів компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 2000 гривень 00 копійок.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Також позивачка надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідач проживає над нею вже довгий час, та за увесь час він топив її неодноразово, а саме 7 разів, проте до ПП «Комунальщик-4» вона не зверталася.

З приводу того, що відповідач зазначає про відсутність ремонту в її квартирі, то це не правда. Як раз на той час був зроблений ремонт, в одних кімнатах повністю був закінчений, а у інших усі стіни були прошпакльовані, поґрунтовані, залишалося лише поклеїти шпалери, тобто кімната була білосніжна.

З приводу того, що відповідач посилається на те, що його вина відсутня, і це проблеми із трубами хоче зазначити наступне. Коли сталося затоплення, та прийшли представники ПП «Комунальшик-4», то вони самі бачили, як він міняв фільтр, і не дотримувався правил експлуатації.

Про порушення строків позовної давності, звертає увагу суду, що акт про затоплення складений МЖКП 22 квітня 2014 року. Строк позовної давності, відповідно до Цивільного Кодексу України складає 3 роки, вона надала до суду квитанцію, по якій було відправлено поштою позовну заяву із зазначенням часу відправлення, а саме 21 квітня 2017 року. Тобто, дотримано строк позовної давності, який визначається тривалістю у три роки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, та надав суду заперечення, в яких зазначив, що 11 квітня 2014 року в ванній кімнаті його квартири в результаті перепаду тиску в магістральній системі лопнув водяний фільтр, вода попала на підлогу і протекла до квартири знизу № 46, позивачки ОСОБА_1. В цей час він був дома і швидко перекрив воду та прибрав її з підлоги, яка протікала.

Він одразу спустився до ОСОБА_1 і побачив, що на стінах в місці виступу води відсутні шпалери, а це тільки малий та великий коридор, на стінах видно було штукатурку, вони були в занедбаному стані, ремонт в квартирі не робився з дня здачі в експлуатацію дому, а це більше 20 років.

В позовній заяві позивачка вказує, що будинок перебуває на балансі «Комунальщик-4», але цим вводить суд в оману, адже будинок перебуває на балансі міського житлового підприємства, тому акт про залиття, аварію, що трапилася на системі холодного водопостачання повинен складатися саме балансоутримувачем, а акт від 22 квітня 2014 року складений органом, який не уповноважений виконувати такі функції, а тому є неправомірним і не може прийматися судом, як доказ. До того ж, після затоплення, дату назвати вже не можу, акт складали працівники саме ПП «Комунальщик-4», акт був складений в його присутності та він його підписав, а акт доданий до позовної заяви без його підпису, тому він вважає, що його було складено фіктивно.

Крім того, акт від 22 квітня 2014 року, складений з порушенням також і в частині того, що обставини, що в ньому викладені не відповідають дійсності, а саме вказано, що вода протекла до ванни, кухні та залу, але враховуючи план квартири та те, що він знаходився дома під час пориву фільтру, вода фізично за короткий час не могла протекти до залу, кухні, тим більше, що він сам бачив, в якій частині квартири № 46 було видно протікання води, що засвідчив власним підписом в акті, складеним в час затоплення.

В акті від 22 квітня 2014 року вказана причина залиття: «поломка водяного фільтру сталася в санвузлі», що не відповідає дійсності, тому що поломка фільтру сталася у ванній кімнаті. Разом з цим твердження комісії про поломку фільтру у санвузлі не обґрунтовані належним чином, оскільки зі змісту акту від 22 квітня 2014 року вбачається, що його квартира не обстежувалась, він не ознайомлений з актом, як того вимагає форма і навіть не був присутній при складанні акту.

Про те, що акт складений неуповноваженими особами, свідчить і те, що цей «документ» не містить площу затоплення конкретно по кожній кімнаті квартири, а тільки вказується загальна площа намочування стін та стель.

Будь-які докази, які б підтверджували в установленому законному порядку, що майнова шкода позивачу завдана неправомірними діями чи бездіяльністю та з вини саме відповідачів по справі, суду не надані. ОСОБА_5 про залиття квартири не може слугувати беззаперечним доказом вини саме відповідача, оскільки не містить підтвердження вини саме відповідача по справі. Щодо наданого позивачем розрахунку вартості відновлювального ремонту, складено ПП «Комунальщик № 4», то навіть в разі доведеності вини відповідача, він не може бути прийнятий судом до уваги як належний доказ, оскільки в матеріалах справи відсутня відповідна ліцензія на проведення таких робіт.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, характер немайнових втрат порушення нормальних життєвих зв'язків, тривалість немайнових втрат, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а отже, якщо і допустити, що матеріальну шкоду нанесено позивачці у розмірі 183 гривні 55 копійок, та враховуючи строк звернення до суду за захистом свого права, то належна і справедлива компенсація моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в даному спорі буде відсутня взагалі.

Отже, визначена позивачкою сума моральної шкоди не підтверджена будь - якими доказами.

Крім того, вважає, що позовна заява взагалі не підлягає розгляду, оскільки у відповідності до ст.256 ЦПК України, передбачає поняття позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А враховуючи, що подія сталася 11 квітня 2014 року, а позивачка подала позовну заяву вже після 11 квітня 2017 року, тому вважає, що вона пропустила строк звернення до суду. А в такому разі ст.72 ЦПК України передбачаються наслідки порушення процесуальних строків, а саме ч.1 - право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, ч.2 цієї ж статті передбачає, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Отже, враховуючи вищезазначене, вважає, що позовна заява повинна залишитися судом без розгляду внаслідок пропущення строку позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності позовні вимоги не визнають в повному обсязі, просять суд відмовити в їх задоволені.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Дійсно, позивачка ОСОБА_1 є співвласницею квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №96376314 від 05 вересня 2017 року /а.с.№71/.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 27 вересня 1999 року та довідкою КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації № 84 від 06 червня 2017 року /а.с.№ 39,45/.

ОСОБА_5 про залиття /а.с.№ 13/, аварії, що трапилось на системі холодного водопостачання від 22 квітня 2014 року, складеним комісією ПП "Комунальщик-4" підтверджується, що 11 квітня 2014 року в будинку № 9 по вулиці Гагаріна у квартирі № 49 /яка належить відповідачам/ трапилось залиття на системі холодного водопостачання. Наслідки залиття: в квартирі № 46 намокла стеля, стіни в кухні, залі, коридорах, ванні, туалеті, загальною площею 2,8 м2, причиною залиття, що трапилось на системі холодного водопостачання є поломка водяного фільтру в санвузлі кв.49 /яка належить відповідачам/.

21 квітня 2017 року поштою, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, що підтверджується штампом пошти на конверті та квитанцією пошти.

Згідно договірної ціни, локального кошторису на будівельні роботи складеного ПП "Комунальщик-4" вартість відновлювального ремонту складає 183 гривні 55 копійок /а.с.8-12/.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Статтею ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За частиною 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

Також згідно до п. 2, 4 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний вчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, повязаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 ст. 1192 цього ж Кодексу встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобовязаний проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку, використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян (п.7 Правил).

Згідно п. 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення встановлені точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, такими точками у багатоквартирному будинку є послуги з централізованого опалення відгалуження від стояків у межах квартири; постачання холодної і гарячої води після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача; водовідведення зливний отвір санітарно-технічних приладів.

Оскільки, під час розгляду даної справи знайшов своє підтвердження факт наявності причинного зв'язку між винними діями відповідачів та настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження належної позивачці квартири, вимога про відшкодування майнової шкоди у розмірі 183,55 гривні за рахунок відповідачів є обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи позовні вимоги, щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 від 27 лютого 2009 року № 1), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до п. 3 цієї Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В обґрунтування завдання позивачці моральної шкоди вказано, що неправомірними діями відповідачів позивачці завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Враховуючи це суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також є обґрунтованими.

Заперечення відповідачів, про те, що надані позивачем ОСОБА_5 про залиття, аварії, що трапилось на системі холодного водопостачання від 22 квітня 2014 року /а.с.№ 13/, Договірна ціни, локальний кошторис на будівельні роботи складені ПП "Комунальщик-4" складені неуповноваженими особами, які не мали відповідної ліцензії та без участі відповідачів, суд вважає необґрунтованими, оскільки за приписами частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час відповідачі не погоджуюсь з наданим позивачем розрахунком розміру заподіяної шкоди та заперечуючи свою вину в спричиненні шкоди, жодного доказу на підтвердження наявності обставин на які вони посилаються суду не надали.

Також відповідач ОСОБА_2, в своїх запереченнях посилався на пропущення позивачем строку давності у звязку з чим прохав суд залишити позов без розгляду.

Вирішуючи зазначене питання суд виходить з наступного.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України) а не залишення судом позовної заяви без розгляду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності пов'язується з певними альтернативними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи або про особу, яка його порушила (стаття 261 ЦК України).

Судом встановлено, що шкода позивачці була заподіяна 11 квітня 2014 року в день залиття її квартири, саме в цей момент позивачка довідалася про порушення свого права, отже з цього моменту почався сплив строку позовної давності.

В той же час позивачка помилково в своїх письмових поясненнях наполягає на тому, що строк позовної давності на її думку повинен обчислюватися з моменту коли вона довідалася про особу, яка порушила її права, а саме з 22 квітня 2014 року, коли фахівці ПП «Комунальщик-4» склали відповідний Акт про залиття квартири /а.с.№ 13/, та встановили, що причиною залиття, що трапилось на системі холодного водопостачання є поломка водяного фільтру в санвузлі кв.49 /яка належить відповідачам/.

Позивачка наполягає на тому, що оскільки до суду вона звернулася 21 квітня 2017 року, тому на її думку вона дотрималася трирічного строку позовної давності, увязку з чим позивачка не вбачає підстав для звернення до суду з клопотанням про поновлення строку позовної давності.

Саме тому питання про поновлення строку позовної давності суд не вирішує та за таких обставин приходить до висновку, що позиція позивачки є помилковою та строк позовної давності почав спливати з 11 квітня 2014 року, а тому на день звернення до суду з позовом /21 квітня 2017 року/ був пропущений.

Враховуючи вище викладене, увязку зі спливом строку позовної давності в задоволені позову слід відмовити.

Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: /ОСОБА_6/