Справа № 750/2452/17 Провадження № 22-ц/795/1461/2017 Головуючий у I інстанції -Жук М. І. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - Рожка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Рішенням від 13 червня 2017 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм чинного законодавства та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які свідчать про виконання з боку ОСОБА_1 всіх вимог договору щодо блокування належних їй карток. Проте, фактично, суд обмежився лише цитуванням загальних норм чинного законодавства і не обґрунтував, на підставі яких доказів він дійшов висновків про неналежне виконання нею умов договору.

Позивач зазначає, що суд не врахував правову позицію, викладену в ухвалі ВССУ від 08 жовтня 2014 року, згідно якої, з урахуванням положень п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.п. 6.7, 6.8 Положення № 223, банк повинен надати докази, які б спростували доводи позивача про те, що банківську картку остання не втрачала, іншим особам не передавала, ПІН-коду нікому не повідомляла, а тому банк зобов'язаний сплатити грошові кошти.

Також вказує на безпідставність посилання суду, як на підставу для відмови у задоволенні позову, на п.п. 1.1.5.5 та 1.1.5.14 Умов і правил надання банківських послуг.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, не заблокувавши 08 грудня 2016 року номер мобільного телефону на надання банківських послуг, сприяла третім особам у незаконному використанні інформації про картки та мобільний телефон, які дають змогу проводити авторизацію при здійсненні платіжних операцій, у тому числі за допомогою дистанційного каналу обслуговування ПРИВАТ-24 через мережу ІНТЕРНЕТ, а тому за такі операції відповідальність покладається на позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 08 березня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 28).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів, ОСОБА_1 у мотивування своїх вимог зазначила, що 08 грудня 2016 року, внаслідок незаконного проникнення до її автомобіля, у неї були викрадені мобільний телефон та банківські картки. У той же день, після заблокування на її вимогу карток відповідачем, з картки № НОМЕР_1 (картка «Універсальна», валюта - гривня) та № НОМЕР_2 (картка для виплат, валюта - долари США) шахрайським шляхом було знято переказом через систему платежів «Приват 24» кошти у розмірі 17852,35 грн.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 мала у даній банківській установі такі рахунки: № НОМЕР_1, картка «Універсальна», валюта UAН, заблокований 08 грудня 2016 року о 14:52:08; та № НОМЕР_2, картка для виплат, валюта USD, заблокований 08 грудня 2016 року о 14:52:34 (а.с. 7).

З витягів по вказаним картковим рахункам вбачається, що 08 грудня 2016 року відповідно з 14:24 до 00:00 та з 13:49 до 18:17 відбувалося неодноразове отримання готівкових коштів у банкоматах м. Чернігова та переказ грошей на іншу платіжну картку (а.с. 8, 10).

На своє звернення до керівництва ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 отримала лист від 02 лютого 2017 року, в якому відповідач повідомив заявника про відсутність правових підстав для задоволення її вимоги щодо повернення грошових коштів, оскільки нею була розголошена особиста інформація третім особам, чим були порушені умови і правила надання банківських послуг (а.с. 13-14).

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору ОСОБА_1 отримала вичерпну письмову інформацію щодо умов та правил надання банківських послуг, про що свідчить її особистий підпис в анкеті-заяві від 08 березня 2015 року. Зокрема, позивач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов'язалась виконувати вимоги вказаних умов і правил.

Так, згідно п. 1.1.5.29 Умов і Правил держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацієїю, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою.

Пунктами 1.1.2.1.12 та 1.1.5.5 визначено, що клієнт зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карток і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПіН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) Mobile Banking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Відповідно п. 1.1.5.13 клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку/на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Пункт 2.3.2.6.2 передбачає, що банк не несе відповідальності за збереження коштів клієнта у разі розголошення останнім відомостей про логін та пароль.

Зі змісту п.п. 6.1, 6.2 постанови Правління НБУ «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» від 30 квітня 2010 року № 223 вбачається, що користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом та не допускати його використання особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. У відповідності до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

На думку апеляційного суду, районний суд, проаналізувавши наведені норми, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач своїми діями (бездіяльністю) сприяла незаконному використанню іншими (третіми) особами інформації по її картковим рахункам.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, що номер мобільного телефону вона змогла заблокувати лише наступного дня після викрадення мобільного телефону та банківських карток.

Встановивши, що усі операції, за якими позивач просить стягнути з банку кошти, після блокування нею карток були здійснені через ПК «Приват24» за допомогою фінансового номеру мобільного телефону ОСОБА_1, з коректним введенням логіна і паролю трансферу у Приват24, банк, враховуючи специфіку фінансових операцій за допомогою системи Приват 24, обґрунтовано відмовив позивачу у відшкодуванні шкоди, зауваживши, що несанкціонованого списання коштів з карток не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1, в порушення умов договору не заблокувавши номер мобільного телефону, таким чином сприяла використанню третіми особами інформації про картку та мобільний телефон, які дали змогу провести авторизацію при здійсненні платіжних операцій по картковому рахунку, в тому числі, за допомогою дистанційного каналу обслуговування Приват24.

Таким чином, ОСОБА_1 в ході судового розгляду не доведено порушення її прав саме відповідачем і доводи апеляційної скарги такі висновки суду першої інстанції не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом першої інстанції правової позиції, що викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 року, не може вплинути на правильність судового рішення, оскільки в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, обов'язковими для застосування при вирішенні аналогічних спорів є лише висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, а обставини, за яких суд касаційної інстанції зробив висновок, на який посилається позивач, не є тотожними з обставинами даної справи.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315-317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: