Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/195/17
Номер провадження: 2/511/286/17
26 липня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Іванова О.В.
секретаря судового засідання Кирилової І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -
В січні 2017року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Роздільнянського районного суду з позовною вимогою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 23 465,25 грн. мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2014 року між ПАТ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1. Відповідно до умов даного договору позичальникові було надано кредит в сумі 22 964,00грн., для придбання товару. Строк повернення кредиту встановлений 36 місяців. Відповідач свої зобовязання по кредиту не виконав, кредитні кошти не повернуті, заборгованість станом на 24.11.2016 року складає 23 465,25грн. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх, у разі неявки відповідача в судове засідання без поважної причини, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.62-65).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази. З позовними вимогами позивача не погодився надавши до суду копії квитанцій, які на його думку є підтвердженням погашення ним заборгованості. В судове засідання призначене на 26.07.2017 року не зявився, поважної причини своєї неявки суду не повідомив.(а.с.66-68).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш
оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.47).
У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.
22.12.2014 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_4» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП ОСОБА_4» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № НОМЕР_1 укладеним з ОСОБА_1
Згідно п. 1.2.1. договору для придбання товару ОСОБА_4 надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору.
Порядок виконання боргових зобовязань за кредитним договором встановлений п. 1.4 кредитного договору.
Так, п. 1.4.4 визначено, що проценти за користування кредитом після закінчення строку дії визначеного цим договором пільгового періоду, сплачуються щомісячно одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної, п. 1.1. даного договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений в графіку платежів.
Пунктом 1.4.5. визначено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісяця одночасно погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів.
Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі, вказаному графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником в дату платежу у складі ануїтетного платежу.
Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення належних до сплати сум основного боргу та всіх інших належних до сплати платежів у встановленому договором розмірі та строк не відбувається, підтверджується розрахунком заборгованості.
Відповідачем до суду були надані три квитанції від 14.02.2017р. №12367838 на суму 220,00 грн., № 12367830 на суму 98,00 гри, та №12367828 на суму 139,00 грн., які він вважає є підтвердженням його погашення кредитної заборгованості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. А за відсутності таких умов вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно 4.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договорі
настають наслідки, передбачені п. 1.5.4.. 1.5.5. договору, а саме:
Відповідно до п. 1.5.4., 1.5.5. договору в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, ОСОБА_4 має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається Вимога. ОСОБА_4 на основі умов даного договору вимагає повернення споживчого кредиту, ті повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти днів з дати одержання вимоги. ОСОБА_4 протяг цього періоду позичальник усуне порушення умов договору, вимога Банку втрачає чинність.
Однак, до теперішнього часу вимоги позивача по поверненню кредитних коштів не виконані.
Отже, керуючись п. 1.5.4., 1.5.5. кредитного договору, у звязку з невиконанням позичальник зобовязань за кредитним договором щодо несвоєчасної сплати належних платежів (не погашені належні сплати суми кредиту та не сплачено комісію), позивачем відповідачу було направлено досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, станом на 24.11.2016 року сума заборгованості за договором № 20080922 від 14.02.2014 року у ОСОБА_1 складає:
залишок заборгованості за кредитом - 22 034,86 гривень
відсотки за користування кредитом - 0,00 гривень
комісія за РО - 1 430,39 гривень
Відповідно до ст.1077 ч.1, ч.2 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Зі змісту ст.1080 ч.1 ЦК України вбачається, що Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Виходячи зі ст.1082 ч.1,ч.2,ч.3 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. ОСОБА_4 фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.
Відповідно до ст.ст.514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, згоди боржника не вимагаються.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.
Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).
Згідно ст.1049 ч.1ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.
Отже Банком був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених Кредитними договором, однак, відповідач всупереч вимогам чинного законодавства та умов Кредитного договору належним чином свої зобов'язання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору.
Відповідачу суд пропонував подати пояснення, заперечення та усі наявні у нього докази на спростування доводів викладених в позовній заяві, однак відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості.
За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 1378.00грн.
На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054, 1077- 1082 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212, 213, 214-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити у повному обсязі.
На це заочне рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана заява до Роздільнянського районного суду Одеської області про перегляд цього заочного рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. В. Іванова