Справа № 308/5265/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Кондор Р.Ю.,Готра Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.Я.

за участі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. Позовну заяву мотивує тим, що 1 червня 2013 року ОСОБА_1 відповідно до розписки про отримання грошей за договором позики від 01.06.2013 року отримала від ОСОБА_4 в борг 450000 грн., які зобов'язалась повернути до 01.08.2013 року. В подальшому, відповідно до розписки від 23.06.2013 року відповідач отримала від позивача позику у розмірі 5000 дол.США, що на той момент складало 40000 грн. (5000 дол.США х 8,0 грн. по курсу НБУ), які зобов'язалась повернути до 01.10.2013 року. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_1 про повернення коштів, однак вона відмовлялась їх повернути посилаючись на скрутний майновий стан, всіляко ухиляється від зустрічей. На момент звернення до суду сума боргу, відповідно до курсу НБУ складає: 5000 дол.США х 25,22 грн. по курсу НБУ= 126100,0 грн.; 450000 грн., що в загальному становить 576100,0 грн.

Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконала, грошові кошти не повернула, він має право вимагати повернення боргу у судовому порядку, з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3% річних від суми боргу. За таких обставин, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу в розмірі 576150 грн.

Заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договорами позики в розмірі 576150 (п'ятсот сімдесят шість тисяч сто п'ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5761,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення змінити та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 126 100 грн. згідно розписки від 23.06.2013 року на суму 5000 доларів США та судові витрати позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1261 грн. В решті позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом вірно встановлено, що 01 червня 2013 року між ОСОБА_4 (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір позики між фізичними особами, за умовами якого Позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, надає Позичальнику позику у сумі чотириста п'ятдесят тисяч гривень, а останній зобов'язується повернути отриману суму в строки в порядку зазначені в даному договорі.

Згідно до п.2.1 вказаного Договору строк надання позики Позичальнику становить 2 місяці з моменту реальної передачі всієї грошової суми, дата повернення - 01.08.2013 року.

Відповідно до розділу 3 Договору «Порядок надання і повернення позики» Позикодавець зобов'язується невідкладно передати позику одразу після підписання цього Договору. Позика надається шляхом передачі готівки із рук Позикодавця в руки Позичальника. По закінченню строку, вказаного в п.2.1 цього Договору, Позичальник зобов'язується протягом наступного дня повернути суму позики. Позика повертається шляхом передачі готівки із рук Позичальника в руки Позикодавця. Підтвердженням повернення позики є передача розписки Позикодавцем Позичальнику.

Факт передачі грошових коштів в сумі 450000 грн. Позикодавцем ОСОБА_4 Позичальнику ОСОБА_1 підтверджується розпискою відповідача про отримання грошей за договором позики від 01.06.2013 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи.

Окрім того, 23 червня 2013 року відповідно до розписки ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 в борг кошти в розмірі 5000 дол.США (еквівалент 40000 грн.), які зобов'язалась повернути в строк до 1 жовтня 2013 року.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору та розписками.

Позивач згідно даних зобов'язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов'язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув.

За умовами даного Договору Позичальник ОСОБА_1 повинна була повернути позивачу грошові кошти в сумі 450000 грн. до 01.08.2013 року, згідно розписки від 23.06.2013 року Позичальник повинна була повернути позивачу грошові кошти в сумі 5000 дол.США (еквівалент 40000 грн.) до 01.10.2013 року, однак взяті на себе зобов'язання остання не виконала та не повернула взяту суму позики.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 не підписувала розписку на суму 450 000 грн. і відповідне клопотання про призначення почеркознавчої експертизи буде заявлене в суді.

В суді першої інстанції відповідне клопотання не заявлялось.

Колегія суддів не може взяти до уваги подану заяву ОСОБА_1 від 04.05.2017 року про ніби то призначення почеркознавчої експертизи (а.с.122), оскільки така не відповідає вимогам, які встановлені ст. 143 ЦПК України.

Позивачу роз'яснювалося право та надавався термін для підготовки належним чином оформленої заяви про призначення почеркознавчої експертизи, однак таким правом ОСОБА_1 не скористалася.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді