АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/530/17 Номер провадження 22-ц/786/1666/17Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини заборонено ОСОБА_3 змінювати без згоди ОСОБА_4 місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Забезпечення позову здійснено на період розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до невірного вирішення питання про забезпечення позову, просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем.

Перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги .

Відповідно до ст. 307 ч. 2 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно ч.2 п.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому після уточнення позовних вимог, просила розірвати між сторонами шлюб та визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю.

11.05.2017 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити відповідачу змінювати без її дозволу місце проживання сина до набрання чинності рішенням суду та на час розгляду справи визначити місце проживання сина разом із матірю за адресою пров. Вовка, 10 в м. Миргороді.

Постановляючи ухвалу, місцевий суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу змінювати без дозволу матері місце проживання малолітнього сина, може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду в частині вимог про визначення місця проживання сина. Натомість вимога про визначення місця проживання сина разом із матірю на час розгляду справи є фактичним вирішенням однієї з позовних вимог, а отже суд відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду.

Згідно ст. 151 ЦПК України, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, натомість в ч.2 вказаної статті зазначено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась із такою заявою, позовними вимогами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на розгляді в суді першої інстанції знаходиться позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина, разом із матірю.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що в ході розгляду питання про забезпечення позову позивачем не було надано належних та допустимих доказів можливого утруднення або неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позову про визначення місця проживання сина .

Так, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач ОСОБА_4 посилалась на те, що відповідач висловлює погрози про вивезення їх малолітнього сина нелегально за кордон, має кримінальне минуле, здійснює на неї психологічний тиск, за допомогою якого може змусити її дати нотаріальну згоду на виїзд дитини за межі України.

Разом з цим, зазначені обґрунтування не доводяться матеріалами справи .

Крім того, з довідки виконавчого комітету Миргородської міської ради від 19.03.2017 р. ОСОБА_4 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з нею проживає її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, який перебуває в неї на утриманні.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що заборона відповідачу, як одному з батьків, змінювати без згоди матері місце проживання малолітньої дитини до закінчення розгляду справи фактично суперечить положенням статті 141 СК України у відповідності до якої, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Таким чином, сам факт проживання сина сторін на даний час з батьком не є правовою підставою для звуження його батьківських прав шляхом покладення на нього зобовязань отримувати той чи інший дозвіл від матері дитини щодо місця її проживання до часу вирішення судом спору між батьками про визначення місця проживання малолітнього сина.

За вказаних обставин судова колегія приходить до висновку про скасування ухвали місцевого суду в частині задоволеної вимоги про забезпечення позову стосовно заборони змінювати місце проживання дитини з постановленням в цій частині нової ухвали про відмову в задоволенні вказаної вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року в частині забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 змінювати без згоди ОСОБА_4 місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 скасувати, постановивши в цій частині нову ухвалу про відмову в задоволенні вказаної вимоги.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1