АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2675/16-ц 22-ц/774/1126/К/17
Справа № 213/2675/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1126/К/17 суддя Соловйова Л.Я.
Категорія № 26 (III) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А. П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Борщ А.А.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ОСОБА_4 «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у ПАТ ІнГЗК та отримав профзахворювання,наслідками його роботи у шкідливих умовах стало встановлення висновком МСЕК первинно 03.03.2016 р. 25 відсотків втрати професійної працездатності по радикулопатії.

Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 275600,00 грн. без утримання з суми відшкодування податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ІнГЗК» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, посилаючись на неповне та неточне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає фактичним моральним стражданням, які позивач переніс та переносить у звязку із професійним захворюванням, не враховано, що при подальшому переогляді стан його здоровя не поліпшився.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 «ІнГЗК» просить змінити рішення суду, зменшивши суму стягнутої на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на добровільність тривалої праці позивача на підприємстві зі шкідливими умовами праці та користування певними пільгами, які надає такий трудовий стаж. Крім того, розмір моральної шкоди не обґрунтований та завищений, а втрата професійної працездатності жодним чином не може вплинути на можливість реалізації позивачем своїх повсякденних звичок та бажань. Не враховано, що позивач працював і на інших підприємствах в шкідливих умовах праці.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4 «ІнГЗК» - відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 10.11.1983 року по 19.12.1983 року, з 16.10.1984 року по 26.11.1984 року, з 18.02.1985 року по 20.04.1985 року та з 23.07.1987 року по 18.01.1995 року ОСОБА_2 працював на рудозбагачувальній фабриці № 2 Інгулецького ГЗК машиністом насосних установок; 20.06.1997 року ОСОБА_2 прийнятий на рудозбагачувальну фабрику № 1 ВАТ «Інгулецький ГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_4 «ІнГЗК», машиністом млинів; 05.09.2016 року переведений у цех підготовки виробництва учнем прийомоздавальником вантажу та багажу (а.с. 8-10).

Відповідно до рішення лікувальної експертної комісії Українського науково дослідного інституту промислової медицини від 02.02.2016 року йому було встановлено професійне захворювання за діагнозами: Радикулопатія попереково крижова, переважно зліва, та шийна С4-С6 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним та переферичним нейросудинним синдромом. Захворювання професійне. /а.с. 15/.

ОСОБА_2 з 22.07.2009 року по 08.08.2009 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: дискогенна радикулопатія Л-5 С-1 зліва, загострення. Сакроілііт зліва. /а.с. 17/; з 19.03.2010 року по 02.04.2010 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: дискогенна попереко крестцова полірадикулопатія з вираженими статодинамічними порушеннями, загострення. /а.с. 18/; з 25.03.2011 року по 08.04.2011 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: дискогенна радикулопатія Л4-Л5-С1 зліва, загострення. /а.с. 19/.

Висновком МСЕК ОСОБА_2 24.05.2016 року первинно встановлено 25 відсотків втрати професійної працездатності по радикулопатії з 04 травня 2016 року по 01 червня 2017 року. /а.с. 14/.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного від 03.03.2016 р., затвердженого 03.03.2016 року проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2, а саме: Радикулопатія попереково крижова L4-L5, переважно зліва, та шийна С4-С6 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним та переферичним нейросудинним синдромами.

Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 02.02.2016 року.

Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 20.06.1997 року по день розслідування машиністом млинів на рудозбагачувальній фабриці № 1 ПАТ «ІнГЗК» ОСОБА_2 здійснював виробничі дії, повязані з фізичним перевантаженням, показники котрого перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Працюючи з 10.11.1983 року по 19.12.1983 року, з 16.10.1984 року по 26.11.1984 року, з 18.02.1985 року по 20.04.1985 року та з 23.07.1987 року по 18.01.1995 року машиністом насосних установок на рудозбагачувальній фабриці № 2 Інгулецького ГЗК, його виробничі дії були також повязані з фізичним перевантаженням, показники котрого перевищували нормативні.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного від 03.03.2016 р., затвердженого 03.03.2016 року проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2, а саме: Радикулопатія попереково крижова L4-L5, переважно зліва, та шийна С4-С6 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, мязово-тонічним та переферичним нейросудинним синдромами.

Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 20.06.1997 року по день розслідування машиністом млинів на рудозбагачувальній фабриці № 1 ПАТ «ІнГЗК» ОСОБА_2 здійснював виробничі дії, повязані з фізичним перевантаженням, показники котрого перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Працюючи з 10.11.1983 року по 19.12.1983 року, з 16.10.1984 року по 26.11.1984 року, з 18.02.1985 року по 20.04.1985 року та з 23.07.1987 року по 18.01.1995 року машиністом насосних установок на рудозбагачувальній фабриці № 2 Інгулецького ГЗК, його виробничі дії були також повязані з фізичним перевантаженням, показники котрого перевищували нормативні.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ОСОБА_4 «ІнГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки з першого січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», згідно з ч.8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, а отримання ним матеріального відшкодування за рахунок соціальних виплат жодним чином не впливає на право звернутися до роботодавця із вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманим з вини роботодавця професійним захворюванням.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на той факт, що позивач окрім підприємства відповідача працював ще й в Широківському міжгосподарському шлакобетонному заводі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, оскільки Пунктом 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного від 03.03.2016 року встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за обставин його праці з 20.06.1997 року по день розслідування машиністом млинів на рудозбагачувальній фабриці № 1 ПАТ «ІнГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_4 «ІнГЗК».

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом не в повній мірі враховано характер отриманого професійного захворювання, тривалий стаж роботи позивача на ОСОБА_4 «ІнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та відсутність позитивних прогнозів на відновлення здоровя позивача.

У звязку з чим колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_3, про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає встановленим обставинам справи, характеру тих моральних страждань, які позивач зазнає внаслідок втрати працездатності, та приходить до висновку про зміну рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, а саме про її збільшення до 20 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 «ІнГЗК» щодо завищення судом першої інстанції розміру моральної шкоди спростовуються вищевикладеним.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2, змінити, ззбільшивши цей розмір з 15000 грн. до 20000 (двадцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: