Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3620/16-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів : Шевчук А.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання : ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, за участю третіх осіб ОСОБА_3, Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності Новоград-Волинської міської ради Житомирської області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на спадкове майно

за апеляційною скаргою Новоград-Волинської міської ради Житомирської області на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_4 з 2008 року по день смерті останнього - 27 серпня 2015 року; визнати за нею право власності на квартиру № 58, по вул. Соборності, 3 в м. Новоград-Волинському Житомирської області, загальною площею 20,3 кв.м., житловою - 12,08 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 серпня 2015 року помер ОСОБА_4 з яким вона прожила більше п'яти років однією сімєю без реєстрації шлюбу. Після його смерті відкрилася спадщина, і вона, як спадкоємиця четвертої черги, звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив їй та роз'яснив, що їй необхідно звернутися до суду з відповідною заявою. Позивач зазначає, що за життя ОСОБА_4 скористався своїм правом на приватизацію квартири № 58, по вул. Соборності, 3 в м.Новоград-Волинському Житомирської області, звернувшись до органу приватизації з відповідною заявою, проте не оформив права власності на зазначену квартиру. В зв'язку з наведеним, ОСОБА_2, як спадкоємиця за законом четвертої черги, змушена звернутися до суду з відповідною заявою для захисту своїх спадкових прав.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2 проживала спільно з ОСОБА_4, однією сімєю з 2008 року до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 27 серпня 2015 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру спільного заселення № 58, по вулиці Соборності, 3 в м. Новоград-Волинському Житомирської області, загальною площею 20,3 м?, житловою площею 12,08 м?, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 27.08.2015 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Новоград-Волинською міською радою подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру спільного заселення № 58, по вулиці Соборності, 3 в м. Новоград-Волинському Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог. На підтвердження зазначеного, стверджує, що судом першої інстанції безпідставно було задоволено позов та неповно з'ясовано обставини справи, зокрема не взято до уваги те, що в книзі реєстрації заяв на приватизацію житла відсутні відомості щодо звернення ОСОБА_4 з відповідною заявою до органу приватизації. На думку апелянта, твердження позивача про втрату цієї заяви органом приватизації є безпідставними та не підтвердженими жодними доказами. Крім того, при оформленні заяви на приватизацію квартири особа повинна надати довідку з обслуговуючої будинок організації про склад сім'ї та займані приміщення. Надана позивачем заява не відповідає вимогам, які передбачені Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян. Зокрема, надана позивачем заява на думку апелянта не могла існувати 29 грудня 2008 року, оскільки вона була встановлена та затверджена Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року №396.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 по день своєї смерті був зареєстрований та проживав у квартирі спільного заселення № 58 (загальною площею 20,3 м?, житловою площею 12,08 м?,) по вул. Соборності (колишня ОСОБА_5), 3 в м. Новоград-Волинський Житомирської області (а.с.7).

Відповідно до рішення Новоград-Волинської міської ради від 22.11.2007 року № 236 житловий будинок № 3 по вулиці Карла Маркса перейменовано на житловий будинок № 3 по вул. Соборності (а.с.26).

Як вбачається зі змісту довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» № 1320, дана квартира є квартирою спільного заселення (комунальна). Окремим власником квартири станом на 09 вересня 2014 року була ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1999 року № 353 (загальна площа - 21,45 кв.м., житлова площа - 14, 1 кв. м.) (а.с.24, 25).

Згідно договору купівлі-продажу від 12 вересня 2014 року ОСОБА_6 продала свою квартиру ОСОБА_3 (а.с.23).

27 серпня 2015 року ОСОБА_4 помер, про що зроблено відповідний актовий запис № 483 (а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 за свого життя звертався до органу приватизації для оформлення права власності на спірну квартиру, що підтверджено наданим оригіналом особистої заяви ОСОБА_4 від 29.12.2008 року з відміткою про її отримання (штампом) виконкому Новоград-Волинської міської ради Житомирської області. Крім того, твердження представника відповідача та третьої особи, що вказана заява оформлена не на відповідному бланку, не може ставитися в провину ОСОБА_4, оскільки останній за свого життя виявив бажання приватизувати спірну квартиру, оформивши відповідну заяву, зібрав необхідні документи для цього та отримав відповідний штамп про прийняття даної заяви від органу приватизації і не несе відповідальності за втрату даної заяви органом приватизації.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Згідно пп. 18, 20, 21 «Положення про порядок передачі кварти (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992р. № 56 (яке діяло на момент складання заяви ОСОБА_4М.) передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані ним приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за яким зберігається право на житло.

Пленум Верховного Суду України в частині пятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що надана позивачем заява про звернення ОСОБА_4 до органу приватизації (а.с.15) не могла бути подана померлим 29.12.2008 року, оскільки бланк цієї заяви було затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України лише 16.12.2009 року №396.

При цьому на день звернення ОСОБА_4 до органу приватизації 29.12.2008 року чинним було Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затверджене Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 № 56.

Згідно п. 23 цього Положення, оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Відповідно до п. 24 цього Положення, зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6,7) та видає розпорядження (додаток 8).

Згідно Додатку 2 та 3 до зазначеного Положення вбачається, що відповідна заява подається особою на підставі лише Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В свою чергу, у наданому позивачем бланку Заяви про звернення ОСОБА_4 до органу приватизації, зазначено, що заява подається на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». При цьому, Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відповідно до перехідних положень набрав чинності лише 01 січня 2009 року. Вищенаведене свідчить про те, що 29.12.2008 року ОСОБА_4 не міг бути заповнений поданий позивачем бланк заяви про звернення останнього до органу приватизації.

Крім того, відмітка виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради на заяві ОСОБА_4 від 29.12.2008 року не може вважатись достовірною, оскільки відсутні відомості про службову особу, яка її отримала. Також зі змісту наданих відповідачем копії листів з книги реєстрації заяв на приватизацію житла, вбачається, що ОСОБА_4 із відповідною заявою до органу приватизації не звертався.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання суду на втрату органом приватизації заяви ОСОБА_4 та документів до неї, а також повторного звернення останнього до органу з даними документами є безпідставними, оскільки під час розгляду справи дані обставин заперечувались відповідачем, проте позивачем не було надано жодних доказів на їх підтвердження.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 не звертався з належно оформленою заявою до відповідного органу приватизації про передачу у власність спірної квартири, яка використовувалися ним на умовах договору найму, а тому підстав для визнання за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 відсутні.

За таких обставин, відповідно до ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні даних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 606 грн. 32 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Новоград-Волинської міської ради Житомирської області задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на квартиру спільного заселення № 58, загальною площею 20,3 кв.м., житловою площею 12,08 кв.м. по вулиці Соборності, 3 в м.Новоград-Волинському Житомирської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Новоград-Волинської міської ради Житомирської області судовий збір в розмірі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: