Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1816/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання - Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вилоцької селищної ради, третя особа без самостійних вимог Виноградівська державна нотаріальна контора, про встановлення права власності на спадщину,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача Вилоцької селищної ради, третя особа без самостійних вимог Виноградівська державна нотаріальна контора, про встановлення права власності на спадщину.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки ОСОБА_3, після смерті якого залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, площею 0,1347 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 19.11.2002 року. Письмового розпорядження майном на випадок смерті чоловік позивачки не залишив. Спадкоємцями щодо майна померлого крім позивачки є їхні спільні діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини в користь позивачки Для оформлення спадщини позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ці документи втрачені, про що позивачкою подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини». За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.

Позивачка ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Представник відповідача Вилоцької селищної ради про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленим належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явилися, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог.

Представник третьої особи Виноградівської державної нотаріальної контори про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, своєчасно в судове засідання також не з'явився, заяв, клопотань від нього не надходило. Справу розглянуто у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядкуст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка у своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки ОСОБА_3, який заповітного розпорядження не залишив.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне йому майно: житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, площею 0,1347 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданий 19.11.2002 року Вилоцькою селищною радою народних депутатів.

Крім позивачки ОСОБА_1, дружини померлого, спадкоємцями є їхні спільні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які відповідно до ст.1273 ЦК України у встановлений ст.1270 ЦК України термін подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини в користь позивачки.

Інших спадкоємців немає.

Суд констатує, що позивачка після смерті свого чоловіка відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця проживала з ним у спадковому будинку, що стверджується довідкою Вилоцької селищної ради від 26.04.2017 року № 575.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У визначений законом строк позивачкою було подано письмову заяву до Виноградівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

Однак листом Виноградівської державної нотаріальної контори від 30.09.2016 року № 168/02-1380/01-164, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Разом з тим правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачені, про що позивачкою подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» за №22 від 10.06.2017 року. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» за №770 від 29.09.2016 року та технічного паспорту на житловий будинок даний житловий будинок з надвірними будівлями будівництвом завершений і його вартість складає 137 104,00 гривень. Згідно даних КП «Виноградівське РБТІ» житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності та дозволу на початок будівельних робіт від 25.05.1975 року, а отже не є самочинним будівництвом. Правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено.

Даний житловий будинок розміщений на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, площею 0,1347 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Згідно витягу про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки її вартість становить 71625,52 грн.

Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське РБТІ» технічного паспорту від 28.09.2016 року, рік будівництва будинку, розташованого в АДРЕСА_1 - 1977 рік.

Відповідно до ч. 3.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджененаказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення"(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 209, 213 - 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1261, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, загальна площа якого становить 88,9 кв.м., в тому числі житлова площа - 52,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, площею 0,1347 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко