У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Кадєтової О.В.,
Євтушенко О.І.,Карпенко С.О.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Управління праці соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення коштів на утримання непрацездатної баби (прабаби), за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Управління праці соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення коштів на утримання непрацездатної баби (прабаби) в розмірі 5 тис. грн щомісячно до зміни матеріального або сімейного стану довічно. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є людиною похилого віку, інвалідом першої групи по зору з дитинства та за висновком лікарів потребує постійного стороннього догляду та лікування. Оскільки на даний час вона не працює та одержує мінімальну пенсію за інвалідністю та як дитина війни, коштів, необхідних для лікування, не вистачає. Її чоловік - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, також є інвалідом першої групи по зору, у зв'язку з чим їм дуже важко матеріально підтримувати один одного. Позивач вважає, що надавати їй матеріальну допомогу мають її єдині близькі родичі - онука ОСОБА_7 та правнук ОСОБА_8, оскільки вона приймала участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні, зокрема, вони отримали право на приватизацію частини її квартири АДРЕСА_1 Крім того, на даний час відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі, яка була надана для проживання позивачеві, як інваліду І групи по зору, на родину, до складу якої входять вона та відповідачі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну допомогу у вигляді коштів на її утримання щомісячно в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_7, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, довічно починаючи з 24 грудня 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Сімейного кодексу України внуки, правнуки зобов'язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.

Згідно вимог ст. 266 СК України повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, прабабу, які потребують матеріальної допомоги, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, обов'язок піклування за своїми бабою, дідом, прабабою, прадідом, їх утримання є не тільки морально-етичною вимогою та духовним стандартом поведінки, а й юридичною вимогою, правовим обов'язком, який ґрунтується на положеннях законодавства про зміцнення сім'ї, побудові сімейних відносин на паритетних засадах, почутті взаємолюбові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, а також узгоджується з положеннями ч.1ст. 1 СК України.

Частиною 1 статті 272 СК України передбачено, що розмір аліментів, що стягуються з інших членів сім'ї та родичів на дітей і непрацездатних повнолітніх осіб, які потребують матеріальної допомоги, визначається у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є рідною онукою та правнуком позивача, оскільки вони є рідними онукою та правнуком рідної сестри позивача. Власних дітей позивач не має.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її розгляду з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_7 коштів на утримання позивача в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача. При цьому судами попередніх інстанцій було враховано положення ст. 272 СК України та ту обставину, що відповідач працює та регулярно отримує заробітну плату, а також матеріальне становище як позивача, так і відповідача.

Також судами попередніх інстанцій відповідно до ст. 174 ЦПК України враховано часткове визнання відповідачем ОСОБА_7 позовних вимог ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_8 коштів на утримання позивача, судами встановлено, що відповідач ОСОБА_8 не є рідним правнуком позивача, ніколи не проживав разом з нею однією сім'єю, а тому закон не зобов'язує його утримувати позивача. Відповідач ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, самостійних доходів не має, перебуває на утримання матері, на момент розгляду справи судом першої інстанції останній був студентом денного відділення Приватного вищого навчального закладу «Економіко-правовий технікум при Міжрегіональній Академії управління персоналом».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко