УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру та зняття заборони її відчуження за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_5 16 листопада 2010 року було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого вона передала, а ОСОБА_5 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1.

Зазначила, що згідно з умовами договору відповідач взяла на себе зобов'язання з її утримання, зокрема, щомісяця до 10-го числа поточного місяця виплачувати грошове утримання в розмірі 450 грн шляхом перерахування на її особовий рахунок в банку або поштовим переказом на її адресу; сплачувати щомісячно комунальні платежі за квартиру у строки встановлені договорами про надання вказаних послуг або передавати їй кошти для самостійної сплати комунальних платежів. Сума грошового утримання підлягає індексації в порядку встановленому чинним законодавством, при цьому не проведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено нею, не буде вважатися істотним порушенням умов договору.

Вказувала, що 4 вересня 2015 року вона звернулася до відповідача з листом, в якому просила здійснити індексацію розміру належного їй грошового утримання, однак заява залишилась без розгляду, що є істотним порушенням умов договору.

Зазначила, що ОСОБА_5 неодноразово порушує строки виконання зобов'язання з виплати належного їй грошового утримання. Так, у березні, квітні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2013 року; у лютому, червні, жовтні та листопаді 2014 року; у листопаді, грудні 2015 року кошти нараховувалися після спливу вказаного строку - 10 або пізніше числа. У квітні, травні та червні 2015 року відповідач не виплатила їй грошове утримання, у зв'язку з чим виникла заборгованість за три місяця. Відповідач не оплачує вартість комунальних послуг, не передає їй гроші на їх оплату особисто, а здійснює переказ на особовий рахунок, такі дії вважає неналежним виконанням умов договору. У травні та червні 2015 року відповідач взагалі проігнорувала необхідність оплати комунальних платежів за квартиру.

Вважала, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за договором та допускає порушення істотних його умов.

З урахуванням зазначеного, позивачка просила розірвати договір довічного утримання, укладений між нею і ОСОБА_7 16 листопада 2010 року, завірений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л.; визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 17,2 кв. м, загальною площею 32,5 кв. м; зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 накладену державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л. 16 листопада 2010 року шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 16 листопада 2010 року, завірений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 17,2 кв. м, загальною площею 32,5 кв. м.

Знято заборону відчуження вказаної квартири, накладену державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л. 16 листопада 2010 року шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), керуючись п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, правильно виходив із того, що ОСОБА_5 неналежно виконувала умови договору довічного утримання, що є підставою для його розірвання.

При цьому, правильно послались на те, що ОСОБА_5 неодноразово не сплачувала ОСОБА_4 грошове утримання та комунальні платежі.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик