Справа № 372/133/17 Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/780/3077/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Заявлені вимоги мотивував тим, що 24 грудня 2005 року між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб, розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 вересня 2016 року. 28 вересня 2004 року до укладення шлюбу із відповідачем ним за власні кошти було придбано житловий будинок з надвірними спорудами за адресою с. Гусачівка вул. Перемоги, 12 Обухівського району Київської області та частину земельної ділянки пл. 428 кв.м. від земельної ділянки загальною площею 4450 кв.м. по вул. Перемоги, 10, дане майно оформлене на його сина ОСОБА_4, за його проханням ОСОБА_4 подарував вказане майно ОСОБА_3 За час спільного проживання протягом 2005 2014 років, а також після укладення договору дарування будинку до розірвання шлюбу за його кошти у вказаному будинку зроблено ремонт та прибудову до будинку, закладено фундамент під будівництво будинку, збудовано цегляний паркан. ОСОБА_3 має бажання продати будинок, що є їх спільною сумісною власністю. Уточнивши позовні вимоги в квітні 2017 року, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок за адресою Обухівський район, с. Гусачівка, вул. Перемоги, 12, розділити будинок з прилеглими до нього земельними ділянками 428 кв.м., 0,4982 га., 0,2500 га., виділивши відповідачу її частку в розмірі ? частин будинку, визначити порядок користування земельної ділянкою.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 рокув задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що судом не було належним чином досліджено обставини, за яких умов укладалися договори дарування на імя ОСОБА_3, чи були вони укладені з власної волі дарувальника ОСОБА_4 Крім того, судом не було взято до уваги його доводи щодо витрат значної частині його коштів на будівництво та облаштування спірного будинку та присадибної ділянки. Водночас відповідач не надала доказів на спростування його доводів щодо визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що на належне ОСОБА_3 майно у вигляді спірних будинку та земельних ділянок виникло право спільної сумісної подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і що в звязку із цим дане майно підлягає поділу між подружжям.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі із 24 грудня 2005 року, який розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 вересня 2016 року.

28 вересня 2004 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою с. Гусачівка, вул. Перемоги 12.

06 квітня 2005 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу придбав частину земельної ділянки пл. 428 кв.м. від земельної ділянки загальною площею 4450 кв.м. в с. Гусачівка вул. Перемоги, 10 для будівництва, обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Також ОСОБА_4 є власником земельної ділянки пл. 0,2500 га. згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 227053 від 29 жовтня 2004 року на підставі рішення № 5 Григорівської сільської ради 12 сесії 24 скликання від 30 вересня 2004 року.

29 липня 2014 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними прибудовами за адресою Обухівський район, с. Гусачівка, вул. Перемоги, 12, та земельну ділянку за адресою Обухівський район, с. Гусачівка, загальною площею 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на який розташовано житловий будинок № 12.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином, оскільки будинок із надвірними спорудами за адресою Обухівський район, с. Гусачівка, вул. Перемоги, 12 та земельну ділянку, на який він розташований, ОСОБА_3 придбала за договором дарування, на нього не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя і він є особистою приватною власністю відповідача.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що за час спільного проживання протягом 2005 2014 років, а також після оформлення договору дарування будинку до часу розлучення фактично за його кошти у вказаному будинку зроблено суттєвий ремонт, зроблено прибудову до будинку, закладено фундамент під будівництво великого будинку, збудовано цегляний забор, виконані інші роботи.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом із тим, будь-яких доказів істотного збільшення вартості придбаного за договором дарування ОСОБА_3 29 липня 2014 року будинку та земельної ділянки позивачем надано не було, на що обґрунтовано звернуто увагу судом першої інстанції.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ не знайшов підтвердження під час розгляду справи та задоволенню не підлягає.

Позивачем під час розгляду справи надано фотографії будинку на а. с. 118 120, однак із них як не вбачається, що зображений на них будинок є саме будинком за адресою Обухівський район, с. Гусачівка, вул. Перемоги, 12, так і того, що його вартість була збільшена внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат ОСОБА_2

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 заявляв клопотання про призначення експертизи в суд першої інстанції, однак на її вирішення просив поставити інші питання, а саме щодо визначення ступеня готовності будинку і технічної можливості його поділу та поділу земельної ділянки, що не доводить обставини збільшення вартості майна або внесення трудових або грошових затрат подружжя чи особисто позивача для такого збільшення.

Клопотання про призначення експертизи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заявлено не було.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 не було надано доказів, що б свідчили, що саме вона виконувала будівельні роботи, а також на спростування його доводів, колегія суддів відхиляє, оскільки тягар доказування в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України покладено саме на позивача.

Враховуючи, що належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилався, ним надано не було, у відповідача не виникло обовязку спростовувати такі докази.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності дослідження судом договорів дарування від 29 липня 2014 року та довіреності, виданої дарувальником ОСОБА_4 на ОСОБА_6, встановлення їх відповідності вимогам закону, належності підпису дарувальника, колегія суддів враховує, що договори дарування не є предметом спору, в звязку із чим відхиляє доводи ОСОБА_2 в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_7