Справа 206/3068/17
Провадження 2-о/206/780/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2017 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Зайченко С.В.,

присяжні: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретареві Щербині Є.С.,

за участю прокурора Лихолата Б.Д.,

законного представника ОСОБА_3,

представника заявника, лікаря-психіатра ОСОБА_4

розглянувши у відкритому виїзному судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_5, про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: Київська обл.., Ставищанський р-н, с. Юрківка, вул. Берегова, 14.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.06.2017 р. ОСОБА_5 був госпіталізований до психіатричного стаціонару.

За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах.

У судовому засіданні прокурор та законний представник заперечували проти задоволення заяви.

ОСОБА_5 письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено, що 11.06.2017 р. ОСОБА_5 був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ОСОБА_3 за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_6 лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР.

При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, підозрілий, місця не утримується, озирається по сторонам, до чогось прислухається, сам із собою розмовляє. На запитання відповідає не по суті. Емоційно нестійкий, парадоксальний. Мислення дезорганізоване. Свого стану не оцінює.

ОСОБА_5 було поставлено попередній діагноз гострий депресивний розлад.

Згідно приписів ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу, наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі підстави для госпіталізації хворої.

Окрім цього представник психіатричного закладу не підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання.

Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_5має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляє агресію, отже відсутні підстави для примусової його госпіталізації, отже відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд враховує правову позицію ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, а саме СПРАВА «ОСОБА_7 УКРАЇНИ» від 05 червня 2014 року, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що невиправдане поміщення особи у психіатричний заклад стало можливим внаслідок відсутності справедливих та належних превентивних засобів захисту, які могли б забезпечити їй адекватний юридичний захист від свавілля. Ні в якому разі не можна допустити, щоб тримання особи у психіатричній лікарні супроводжувалося примусовим лікуванням, завдало їй тяжких страждань та шкоди приватному і сімейному життю, а також позбавляло її можливості ефективно оскаржити своє примусове лікування.

Керуючись ст.ст. 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_5, про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С.В. Зайченко

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2