Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2, який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2, після чого відкрилась спадщина на майно у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,0590 га. та житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 133,5 кв.м., спадкоємцем за законом якої стала вона.

Вказує, що в 11.10.2016 року позивачка отримала свідоцтво про спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0590 га передану для будівництва та обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд , кадастровий номер НОМЕР_3, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначає, що 11.10.2016 року позивачка отримала відповідь від Третьої Київської державної нотаріальної контори про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_2 не може бути видано у зв»язку з відсутністю його державної реєстрації.

Звертає увагу суду на те, що 09.06.1958 року батьку позивачки, ОСОБА_2 відповідно до рішення Виконкому Подільської райради депутатів трудящих м. Києва надано земельну ділянку площею 555 кв.м. по АДРЕСА_2 , для індивідуальної забудови.

23.07.1958 року між Виконкомом Подільської райради депутатів трудящих м. Києва та ОСОБА_2 укладено договір про надання в безстрокове володіння земельної ділянки по АДРЕСА_2, для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п»яти включно. В липні 1958 року було затверджено план будівництва житлового будинку та видано дозвіл на будівництво житлового будинку , факт завершення будівництва засвідчується будинковою книгою, заведеною в 1959 році та оціночним актом по домоволодінню від 12.12.1966 року.

Зазначає, що 17.03.2005 року її батьком отримано державний ат на право влансоіт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0590 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проте оформити право власності на будинок покійний батько позивачки не зміг через стан здоров»я.

У зв'язку з вищевикладеним, оскільки правовстановлюючий документ на будинок, який би посвідчував право власності на вищезазначений будинок у неї відсутній, вона змушена була звернутись з позовом до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, а саме - будинок АДРЕСА_2.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак подали до суду заяви в якій позов підтримали, просили його задоволити повністю з підстав, викладених в ньому та проводити розгляд справи у їхню відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у відсутність позивачки та її представника на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву в якій проти позову не заперечував та просив проводити судовий розгляд у його відсутності, тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є дочкою ОСОБА_2, витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження зміни прізвища від 22.12.2015 року (а.с.9).

Судом встановлено, що згідно рішення №619 від 09.06.1958 року (а.с.21), виданого Виконкомом Подільської райради депутатів трудящих м. Києва, ОСОБА_2 земельну ділянку для індивідуальної забудови по АДРЕСА_2 , загальною площею 555 кв. м..

23.07.1958 року між Виконкомом Подільської райради депутатів трудящих м. Києва та ОСОБА_2 укладено договір про надання в безстрокове володіння земельної ділянки по АДРЕСА_2, для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п»яти включно

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.12) ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_2, який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою форма №3 від 02.12.2005 року № 887 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на майно у вигляді будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,0590 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2, спадкоємцем якої за законом стала впозивачка.

Як вбачається з матеріалів справи, в установлений законом шестимісячний строк позивачка звернулись до Третьої Київської державної нотаріальної контори для вирішення питання про прийняття спадщини після смерті її батька, ОСОБА_2, а саме - позивачка подала заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 11.10.2016 року державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0590 га, розташовану в АДРЕСА_2 (а.с.17), однак листом 3-ї Київської державної нотаріальної контори № 1658/02-14 від 11.10.2016 року державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, мотивуючи тим, що відсутній правовстановлюючий документ на нього (а.с.20).

Згідно положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Також, як передбачено підпунктом 1.14 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Стаття 1267 ЦК України зазначає: частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними; спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них; спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За положенням ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до п.216 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882: "Видача свідоцтва про траво на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування".

У зв'язку з вищевикладеним, у нотаріуса дійсно були відсутні підстави для видачі позивачці свідоцтва про на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази зібрані по справі, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та знайшов своє доведення в ході судового розгляду, а тому підлягає задоволенню повністю.

У зв'язку з вищевикладеним, ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1267, 1268, 1270, 1297 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п.17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, підпунктом 1.14 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, п.216 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за № 283/8882, керуючись ст.ст.10, 27, 31, 57-60, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Позов ОСОБА_7 до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Богінкевич