АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_4 до Київської міської дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Київської міської дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» завдані матеріальні збитки в розмірі 20 400,50 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. у відповідності до договору від 13.09.2013, стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 117 468,23 грн., моральну шкоду в сумі 15 000 грн. та судовий збір з відповідачів.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Київської міської дирекції національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки в сумі 20 400,50 грн., відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5 000 грн. та судовий збір у розмірі 450 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки в сумі 117 468,23 грн., відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 15 000 грн. та судовий збір у розмірі 1 424,69 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2017 вищевказане заочне рішення скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку.

Справа № 759/4949/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7044/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

17.03.2017 ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Porsche Panamera», рік випуску 2010, тип кузова: хетчбек -В, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_3, ДНЗ: НОМЕР_4, що належить на праві власності ОСОБА_3 та на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., АДРЕСА_1, що належать на праві приватної власності ОСОБА_3

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.03.2017 заяву задоволено частково. Накладено арешт на автомобіль марки «Porsche Panamera», рік випуску 2010, тип кузова: хетчбек - В, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_3, ДНЗ: НОМЕР_4, що належить на праві власності ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем не надано достатніх підстав, що могли б свідчити про те, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову можуть утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду, доказів наміру відчуження відповідачем рухомого майна. Зазначив, що вартість транспортного засобу є значно більшою ніж предмет позову та є не співмірним із заявленими позивачем вимогами. Вказав на відсутність підтвердження повноважень представника позивача діяти в його інтересах.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є відшкодування шкоди внаслідок ДТП у розмірі 117 468,23 грн 23 коп. та в даному випадку є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Київської міської дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» завдані матеріальні збитки в розмірі 20 400,50 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. у відповідності до договору від 13.09.2013, стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 117 468,23 грн., моральну шкоду в сумі 15 000 грн. та судовий збір з відповідачів (а. с. 4-7; 107-110). Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Київської міської дирекції національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки в сумі 20 400,50 грн., відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5 000 грн. та судовий збір у розмірі 450 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки в сумі 117 468,23 грн., відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 15 000 грн. та судовий збір у розмірі 1 424,69 грн. (а. с. 122-124). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2017 вищевказане заочне рішення скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку (а. с. 159). У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, зазначивши, що відповідач може в будь-який час відчужити належне йому майно, а тому наявні причини вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб накладення арешту на майно.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосований судом не в будь-якому випадку, а лише при існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення майнового позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що предметом судового розгляду є відшкодування завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відчуження автомобіля марки «Porsche Panamera», рік випуску 2010, д.н.з. НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, винному у вчиненні ДТП, може призвести до утруднення чи загрози невиконання можливого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів визнає законними й належно мотивованими висновки районного суду про наявність підстав до вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вартість транспортного засобу є значно більшою ніж предмет позову та є не співмірним із заявленими позивачем вимогами не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки в порушення вимог діючого законодавства представник відповідача не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження реальної вартості вищезгаданого автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підтвердження повноважень представника позивача діяти в його інтересах є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи (а. с. 196).

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав щодо забезпечення позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк