У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферре» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 червня 2016 року між TOB «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та TOB «Ферре» було укладено договір про відступлення права вимоги № 18-Ф/1, про який їй стало відомо 06 січня 2017 року. Позивач є співвласником TOB «Золотий Вік».

Предметом відступлення права вимоги за договором є боржник TOB «Золотий Вік» та розмір заборгованості за кредитним договором № 0055/06/13-KLI від 20 листопада 2006 року, яка складається із заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 5 682 025 грн та 908 650 доларів США та заборгованості по процентах 1 281 333,60 грн та 130 870,85 доларів США; та за договором № 0025/08/13-OVER1 від 08 жовтня 2008 року, яка складається із заборгованості по основній сумі кредиту 789 тис. грн та заборгованості по процентах 121 682,77 грн.

Між відповідачами на виконання умов договору було укладено акт прийому-передачі документації від 09 червня 2016 року відповідно до договору номер 18-Ф/1 від 09 червня 2016 року про відступлення права вимоги.

Як вбачається з оспорюваного договору, відповідач TOB «Ферре» не є фактором, не має статусу фінансової установи та не має дозволу на надання фінансової послуги факторингу.

Крім того, TOB «Золотий Вік» ніякого письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги від обох відповідачів не отримувало.

Рішенням Київського районного суду міста Сімферополя від 16 вересня 2009 року стягнуто з TOB «Золотий Вік», ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь АКБ «Форум» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 22 листопада 2011 року суму 15 797 722,53 грн.

Стягнення боргу з основного боржника TOB «Золотий Вік» неможливо, про що свідчить постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України Нідченко Д.Є. від 25 грудня 2015 року ВП № 37428545, а тому є вірогідність стягнення всього боргу саме з позивача без неможливості пред'явлення регресних вимог.

Вважає, що спірний договір за своєю правовою природою є фактично договором факторингу, відповідач TOB «Ферре» не є фінансовою установою та не має дозволу на надання фінансової послуги факторингу. Крім того, в предметі договору не міститься посилання на рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 16 вересня 2009 року щодо стягнення заборгованості 15 799 672,53 грн.

Позивач просила визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 09 червня 2016 року № 18-Ф/1, укладений між TOB «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та TOB «Ферре» з моменту укладення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 18-Ф/1 від 09 червня 2016 року, укладений між TOB «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та TOB «Ферре».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, яка подана ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судом встановлено, що 09 червня 2016 року між TOB «Фінансова Компанія «Мор Кепітал» та TOB «Ферре» було укладено договір про відступлення права вимоги № 18-Ф/1. Предметом відступлення права вимоги за договором є боржник TOB «Золотий Вік» розмір заборгованості за кредитним договором № 0055/06/13-KLI від 20 листопада 2006 року, яка складається по основній сумі кредиту із 5 682 025 грн та 908 650 доларів США заборгованості по процентах 1 281 333,60 грн. та 130 870,85 доларів США; та за договором № 0025/08/13-OVER1 від 08 жовтня 2008 року, яка складається із заборгованості по основній сумі кредиту 789 тис. грн та заборгованості по процентах 121 682,77 грн.

Між відповідачами на виконання умов договору укладено акт прийому-передачі документації від 09 червня 2016 року відповідно до договору № 18-Ф/1 від 09 червня 2016 року про відступлення прав вимоги.

Позивач ОСОБА_2 є співвласником TOB «Золотий Вік».

20 листопада 2006 року TOB «Золотий Вік» та ПАТ «Банк «Форум» уклали кредитний договір № 0055/06/13-KLI. В якості забезпечення виконання боргових зобов'язань ПАТ «Банк «Форум» уклав договори поруки з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, за умовами яких вони стали поручителями і солідарними боржниками за кредитним договором.

09 червня 2016 року у процесі продажу майна ПАТ «Банк «Форум» в процедурі його ліквідації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 0055/06/13-KLI від 20 листопада 2006 року, що укладений між TOB «Золотий Вік» та ПАТ «Банк «Форум», ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та було укладено договір про відступлення права вимоги № 0013/16-ВБ.

У цей же день між TOB «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та TOB «Ферре» було укладено договір про відступлення права вимоги № 18-Ф/1 від 09 червня 2016 року.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Установлено, що при укладенні договору про відступлення права вимоги № 18-Ф/1 від 09 червня 2016 року в п. 2.4 сторони керувалися положенням статей 512-519 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше ні встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір № 18-Ф/1 від 09 червня 2016 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферре» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов