Справа № 161/4574/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/855/17 Категорія: 57 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Вергуна Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до торгового відділу взуття «Bertan» в ТРЦ «Порт сіті» м. Луцьк про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 в квітні 2016 року звернувся в суд з позовом до торгового відділу взуття «Bertan» в ТРЦ «Порт сіті» м. Луцьк про захист прав споживачів. Позов мотивовано тим, що позивач 22.02.2016 року в ТРЦ «Порт сіті» по вул. Сухомлинського, 1 м. Луцьку у торговому відділі взуття «Bertan» придбав чоловічі туфлі (напівчеревики) артикул 15/47260, розмір 43, вартістю 1099 грн. 00 коп. (касовий чек № 39 від 22.02.2016р.). При носінні 5 днів, а саме 16.03.2016 р. відклеїлась підошва на правому туфлі розміром 35 х 7 см., у звязку з чим стало неможливим їх використання. На підставі заяви позивача товар 16.03.2016 р. повернуто адміністратору торгового відділу для повернення грошей або заміни на новий товар. Проте, у зазначеному йому було відмовлено і повідомлено, що туфлі будуть направлені для проведення експертизи. 31.03.2016 р. позивачу відмовлено у поверненні грошей чи заміні туфель та повернуто пошкоджені туфлі назад мотивуючи тим, що висновками експерта встановлено використання взуття не в сезон. На підставі наведеного позивач просить суд визнати порушення його прав споживача, встановити, що договір купівлі-продажу туфель укладений шляхом обману і не якісного товару та визнати незаконним і недійсним. Зобовязати відповідача обміняти куплений товар на аналогічний, а в разі відсутності такого, стягнути суму вартості за аналогічний товар на день винесення судового рішення. Стягнути на його користь загальну суму 9 028 грн. 95 коп., а саме: 3% річних неустойки від суми вартості товару з 16.03.2016 року по день винесення рішення; 1% щоденно від суми товару з 16.03.2016 р. в сумі 167 грн. 85 коп. і по день винесення рішення; оплату проїзду в сумі 263 грн. 10 коп.; оплату купівлі інших туфель в сумі 1673 грн. 10 коп.; моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до торгового відділу взуття «Bertan» в ТРЦ «Порт сіті» м. Луцьк про захист прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання сторони не з»явилися.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов предявлено до неналежного відповідача, а позивач не зініціював залучення іншого відповідача ані замість неналежного відповідача, ані як співвідповідача, а в суду таке право відсутнє.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 22.02.2016 року в ТРЦ «Порт сіті» по вул. Сухомлинського, 1 м. Луцьку у торговому відділі взуття «Bertan» придбав чоловічі туфлі (напівчеревики) артикул 15/47260, розмір 43, вартістю 1099 грн. 00 коп.

З повідомлення директора ТОВ «Порт сіті Груп» від 18.04.2017 р. № 17, судом встановлено, що станом на 22 лютого 2016 року юридичною особою, яка здійснювала діяльність у ТРЦ «Порт сіті» у магазині «BURTON» було Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙДІ УКРАЇНА», місцезнаходженням якого є м. Київ, вул. Академіка Туполєва, будинок 17-Ж та до якого позивач фактично не предявив позовних вимог.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вимоги, предявленні позивачем в позовній заяві про захист прав споживачів, повинні бути предявленні до юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙДІ УКРАЇНА».

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Позивач в судові засідання 04 квітня 2017 року (а.с. 93, 94, 95, 99), 26 квітня 2017 року (а.с. 102, 105) не з'являвся, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 97, 98), клопотання про заміну неналежного відповідача не заявляв, суд не мав реальної можливості роз'яснити позивачу положення закону про заміну неналежного відповідача, або про притягнення до участі у справі належного співвідповідача, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України суд не наділений повноваженнями замінити відповідача з власної ініціативи.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд не розяснив йому його права і про те, що суд самостійно міг залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача, оскільки вони є власним тлумаченням позивача процесуального законодавства.

Також, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд допустив порушення процесуального законодавства не ухваливши в справі заочне рішення, який передбачає інший порядок його оскарження, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивач в судові засідання суду першої інстанції не зявлявся, письмової заяви про те, що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення не подавав.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду у справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Однак, як слідує із матеріалів справи ОСОБА_1 не бажає цікавитися не тільки про стан відомого йому судового провадження, а й рухом поданої ним же апеляційної скарги, чим самоусунувся від виконання своїх обовязків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені у Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначені доводи не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді