Справа № 463/1644/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/2854/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2017 року у справі за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб: Львівського комунального підприємства «Господар», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про демонтаж самочинно влаштованої вентиляційної труби,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2017 року у задоволенні позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб: Львівського комунального підприємства «Господар», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про демонтаж самочинно влаштованої вентиляційної труби - відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач Личаківська районна адміністрації Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та постановленим із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не взято до уваги, що договором оренди не передбачено право орендаря самостійно без згоди власника приміщення здійснювати самовільне перепланування. Також, суд на обґрунтування рішення посилається на договір про надання послуг(167-169) укладений ТзОВ "Файрузят" із ОСОБА_5 про надання послуг з монтажу системи вентиляції, однак районна адміністрація вважає, що зазначений договір не є належним доказом, оскільки згідно із п. 3.2. цього договору, здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється Актом наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом трьох робочих днів після фактичного надання послуг. Проте, представник відповідача не надав акту наданих послуг, тому стверджувати, що саме ТзОВ "Файрузят" чи ОСОБА_6 встановили систему вентиляції підстав немає, представник відповідача зазначеного не довів. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги Личаківської районної адміністрації ЛМР задовольнити повністю та стягнути судові витрати.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, не з'явилися, від одного із відповідачів ОСОБА_3 поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із відрядження його представника, яке колегією суддів відхилено, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі на законній підставі надали право користування іншій особі - ОСОБА_6, який здійснює у приміщенні господарську діяльність та сам здійснював реконструкцію та встановлення вентиляційної труби, для чого укладав договір із відповідною організацією. Оскільки встановлення труби здійснювалось не відповідачами, судом було роз'яснено позивачу можливість залучення співвідповідачем орендаря, проте своїх правом позивач не скористався, ні орендаря, ні ТзОВ «Файрузят» до участі у розгляді справи не залучив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, щовідповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу за реєстраційним №4387 від 10.10.2006. є співвласниками нежитлових приміщень від "1" по "13" загальною площею 122,3 кв.м. будинку АДРЕСА_1 (а.с.9).

Як вбачається із договору оренди приміщення №2705 від 09.07.2015 року (а.с.11-12), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали із приватним підприємцем ОСОБА_6 договір, згідно умов якого, орендодавці передали в тимчасове користування для господарської (комерційної) діяльності приміщення площею 122 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що орендар ОСОБА_6 отримав вказане приміщення у користування, використовує його як кафе, що сторонами визнано та не оспорюється.

Як вбачається із договору про надання послуг (167-169), ТзОВ «Файрузят» уклало договір із ОСОБА_5 про надання послуг з монтажу системи вентиляції, згідно НОМЕР_1 код 33.19 «Технічне обслуговування обладнання, не побутового холодильного та вентиляційного устаткування».

Як вбачається із актів (а.с.18-20) на фасаді будинку АДРЕСА_1 влаштовано вентиляційну трубу.

Як вбачається приписів (а.с.22, 24, 25), позивач надсилав як відповідачам та і орендарю приписи про негайне усунення порушень, які були встановлені вказаними актами, а саме самовільне встановлення технічних елементів на фасадах будинків та споруд - пам'ятках архітектури.

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №551 від 22.12.2015 року зобов'язано ЛКП «Господар» демонтувати самочинно влаштовану на фасаді будинку металеву вентиляційну трубу, проте судом встановлено, що така демонтована не була.

Пунктом 1.4.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом №76 від 17.05.2005року Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства передбачено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, оскільки відповідачі на законній підставі надали право користування іншій особі - ОСОБА_6, який здійснює у приміщенні господарську діяльність та сам здійснював реконструкцію та встановлення вентиляційної труби, для чого укладав договір із відповідною організацією.

Як вбачається із матеріалів справи, оскільки встановлення труби здійснювалось не відповідачами, судом першої інстанції було роз'яснено позивачу можливість залучення співвідповідачем орендаря, проте своїм правом позивач не скористався.

Згідно зі ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними його позовним вимогам, вони були предметом перевірки у суді першої інстанції, отримали належну правову оцінку та правильно були відхилені судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що суд не дав належної оцінки усім доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином досліджено усі фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апелянтів, викладені у апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради - відхилити.

Рішення Личаківського районного м. Львова від 14 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета