Справа № 550/229/17
Провадження № 2/550/114/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Ланни Я.О.,

за участю секретарів Литвин А.С., Томас Ю.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чутове справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зміну черговості одержання права на спадщину, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просить визнати за нею право на спадкування за законом після померлого 25.04.2016 р. ОСОБА_7 разом із спадкоємцями першої черги. В обгрунтування позову ОСОБА_4 посилається на те, що вона з листопада 1989 р. по день смерті спадкодавця ОСОБА_7 проживала з ним однією сім»єю та є спадкоємцем четвертої черги за законом. За життя ОСОБА_7 отримав травму ноги в зв»язку із чим проходив стаціонарне лікування. Позивач оплачувала лікування та здійснювала догляд за ОСОБА_7, як в лікарні так і після виписки з неї. Внаслідок отриманої травми ОСОБА_7 потребував постійного стороннього догляду. Позивач постійно здійснювала догляд за ОСОБА_7 та надавала йому допомогу. 25.04.2016 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,13 га. Позивач, як спадкоємець четвертої черги, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв»язку із тим, що заяви про прийняття спадщини подали діти померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які є спадкоємцями першої черги. Позивач вважає, що за вказаних обставин, відповідно до ст.1259 ЦК України, вона має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, тобто відповідачами по справі ОСОБА_9 та ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 позов підтримали із підстав зазначених вище. ОСОБА_4 також зазначила, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 весь час до самої смерті жодного разу не відвідали батька, не брали участь в покращенні його становища, не переймались його життям і здоров»ям, не надавали ніякої матеріальної допомоги. Представник позивача ОСОБА_1 зазначила, що внаслідок захворювання ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані. Позивач тривалий час надавала матеріальну допомогу померлому та опікувалась ним, тому має право на спадкування разом із відповідачами.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та їх представники ОСОБА_3, ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали. Відповідачі пояснили, що проживали окремо від ОСОБА_7. За життя батько не звертався до них за допомогою. Вважають, що батько отримував пенсію та міг матеріально утримувати себе. Вважають, що позивач не має право на спадкування разом із ними, оскільки після лікування померлого в лікарні він видужав та не перебував у безпорадному стані. Представник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що позивач та її представник не надали суду доказів того, що ОСОБА_7 внаслідок тяжкої хвороби був у безпорадному стані і потребував допомоги, яку б надавала йому позивачка, тому відсутні відповідні підстави для задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи встановив.

25.04.2016 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 згідно ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги (особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах), що підтверджується рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 19.12.2016 р. (а.с.13).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, є рідними дітьми померлого ОСОБА_7 (а.с.9,10) та спадкоємцями першої черги згідно ст. 1261 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки, розміром 5,13 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15).

Позивач, як спадкоємець четвертої черги, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв»язку із тим, що заяви про прийняття спадщини подали діти померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які є спадкоємцями першої черги (а.с.18).

З огляду на ст. ст. 1259, 1264 ЦК України у четвертій черзі право на спадкування за законом має особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю, при цьому, така особа за рішенням суду може одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, підставою для зміни черговості спадкування є сукупність наступних юридичних фактів: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг; 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення вищевказаних дій; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Суд зауважує, що відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовлює застосування загального поряду черговості спадкування, визначеному у ст. 1258 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_4 з листопада 1989 року до 25 квітня 2016 року проживала однією сім»єю спільно з спадкодавцем ОСОБА_7

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_7 у 2014 р. отримав травму ноги і знаходився на стаціонарному лікуванні в 3-й міській клінічній лікарні м. Полтави з 19.06.2014 р. до 01.07.2014 р. та йому 22.06.2014 р. була проведена операція (діагноз закритий перелом н/З правої гомілки із зміщенням відломків). Виписаний під нагляд травматолога за місцем проживання з фіксуючою пов»язкою на 1,5 місяці. (а.с.16-17, 136-145). З 23.10.2014 р. по 07.11.2014 р. ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні з діагнозом гонсалідований після МОС перелом лівої гомілки, нагноєння післяопераційної рани. 24.10.2014 р. йому була проведена операція. На час виписки, стан хворого ОСОБА_7 вказаний як задовільний, рекомендовано амбулаторне лікування за місцем проживання та фіксуюча пов»язка на 2 тижні (а.с.146-153). Однак, вказані докази не можуть бути визнані достатніми для встановлення безпорадного стану, оскільки стосується лише нетривалого періоду часу у 2014 році.

ОСОБА_4 проживала разом із ОСОБА_7 та здійснювала догляд за ним в лікарні та після виписки із лікарні. Даний факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 , ОСОБА_13

Суд звертає увагу, що обставини, визначені в ч.2 ст. 1259 ЦК України за яких суд може ухвалити рішення про зміну черговості одержання права на спадкування мають оціночний характер. При визначенні того, чи перебував ОСОБА_14 в безпорадному стані суд виходить із наступного. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як вбачається із медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_7 він з 19.06.2014 р. по 01.07.2014 р. та з 23.10.2014 р. по 07.11.2014 р. знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом : закритий перелом нижньої третини правої гомілки зі зміщенням відломків, нагноєння післяопераційної рани. Одже, документально підтверджено, що спадкодавець за життя внаслідок отриманої травми відносно незначний проміжок часу знаходився в лікарні, після чого був виписаний спочатку під нагляд лікаря травматолога за місцем проживання з фіксуючою пов»язкою на 1,5 місяця, а потім йому було рекомендовано амбулаторне лікування за місцем проживання та фіксуюча пов»язка на 2 тижні. Лікар ОСОБА_15 завідувач Войнівської амбулаторії сільської медицини, який обслуговує населений пункт, в якому проживав ОСОБА_7 повідомив суду, що останній звертався за медичною допомогою досить рідко. Коли ОСОБА_7 отримав травму він оглянув його та швидка допомога відвезла хворого в лікарню. Після виписки ОСОБА_7 на стан здоров»я не скаржився. Після отриманої травми хворий, не зважаючи на вік, відновився досить швидко і міг самостійно рухатись. При визначенні стану здоров»я ОСОБА_7 суд бере до уваги пояснення саме цього свідка - лікаря ОСОБА_15 Оскільки він є спеціалістом, має відповідні знання та кваліфікацію. До пояснень свідків, допитаних по клопотанню позивача щодо стану здоров»я ОСОБА_7, суд відноситься критично, оскільки ці пояснення не узгоджуються із медичною документацією, відповідно до якої жодних зауважень з приводу того, що ОСОБА_7 внаслідок хвороби потребував стороннього догляду не має, а також не узгоджуються із поясненнями лікаря ОСОБА_15 При цьому суд звертає увагу, що вказані свідки перебувають у родинних або дружніх стосунках із позивачем, а лікар є особою яку можна визначити, як безстороннього свідка в межах даної справи. Одночасно суд зауважує, що свідки з боку відповідача : ОСОБА_16, ОСОБА_17, Іл»їнова З.О. повідомили суду, що ОСОБА_7 після операції відновився, рухався самостійно та не був прикутий до ліжка.

На підтвердження заявлених позовних вимог про зміну черговості права на спадкування позивачем надано медичні картки стаціонарного хворого 3-ї міської клінічної лікарні, щодо наявності у спадкодавця захворювання, разом з тим, із вказаних карток не вбачається, що ОСОБА_7 потребував сторонньої допомоги та догляду через тяжку хворобу, а тим більше, що він перебував у безпорадному стані після виписки із лікарні.

Виходячи з засад розумності та справедливості, вірної оцінки стану здоров»я спадкодавця ОСОБА_7 суд вважає, що, звичайно, останній мав захворювання та потребував лікування, в зв»язку із чим він та його сім»я несли моральні та психологічні страждання, але відповідно до матеріалів справи не був безпорадним, матеріально залежним, оскільки отримував пенсію та сам нею розпоряджався.

Суд звертає увагу, що матеріли справи не містять жодного письмового доказу, в підтвердження стану здоров»я ОСОБА_7 в період з 07.11.2014 р. (після виписки із лікарні) та до 25.04.2016 р. (часу його смерті). А це досить значний час в порівнянні із часом, проведеним спадкодавцем у лікарні. Сам по собі похилий вік спадкодавця також не свідчить про його безпорадний стан та потребу в сторонньому догляді.

Поясненнями свідків підтверджено, що позивач та її родичі надавали посильну допомогу спадкодавцю, підтримували його, але суд вважає, що й ця обставина не може бути розцінена, як підстава для задоволення позовних вимог.

Посилання позивача на те, що вона за власні кошти поховала ОСОБА_7, а відповідачі не надали коштів на поховання суд не приймає до уваги, як доказ для задоволення позовних вимог на підставі вимог ч.2 ст. 1259 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази матеріальних витрат, понесених особисто позивачем за життя спадкодавця, в тому числі на його лікування.

Таким чином, суд вважає недоведеними позивачем обставини, які передбачені ч.2 ст.1259 ЦК України, та надають право на зміну черговості права на спадкування.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, ч.2 ст. 1259, ст. 1264 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Чутівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в той же строк з дня отримання копії цього рішення .

Головуючий Я. О. Ланна