Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/9218/14 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/2741/17 Наумова О.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Путій Д.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 08 листопада 2008 року між нею та відповідачем був укладено шлюб.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2011 року вони з відповідачем проживають окремо.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2011 року шлюб між ними розірвано.

25.01.2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7, у зв'язку з чим нею було змінено прізвище на «Пилипчук».

Починаючи з жовтня 2011 року відповідач, як батько малолітнього не цікавиться ні його справами, ні станом здоров'я, ні його фізичним та духовним розвитком.

Покладений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2012 року на відповідача обов'язок платити аліменти, він не виконує.

У результаті чого за період з 20.01.2012 року по 01.08.2014 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 12141,90 грн.

Восени 2012 року відповідач лише один раз прибув до місця проживання дитини, але одразу розпочав сварку, у зв'язку з чим їй довелося викликати міліцію.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення апеляційного суду Запорізької області ввід 13 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов'язками щодо виховання дитини.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 400 грн. щомісяця, починаючи з 20 січня 2012 року і до повноліття дитини.

Згідно довідки Шевченківського Відділу державної виконавчої служби від 26 серпня 2014 року заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів з ОСОБА_5 за період з 20 січня 2012 року по 1 серпня 2014 року складає 12 141,90 грн.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на ухилення батьком ОСОБА_5 від виховання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суду першої інстанції було надано висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, який ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє дитині належної уваги, не цікавиться його здоров'ям, розвитком та подальшою долею, має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Місцеперебування його не відоме, дитина взагалі не знає відповідача, як свого рідного батька. Вихованням та утриманням дитини займається мати, тому позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Допитавши свідків, дослідивши інші письмові докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначений вище висновок не містить причини такої поведінки відповідача, також не містить обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів дитини, як наслідок позбавлення батьківських прав батька, який бажає і може виховувати та утримувати дитину.

За положенням п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безумовних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_6, позивачем не наведено. Доводи апеляційної скарги зводяться лише до окремого проживання батьків та складних стосунків між батьками, які не можуть впливати на інтереси дитини.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: