У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання незаконними та скасування наказів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він з 1 червня 1999 року прийнятий стрільцем II класу у воєнізовану охорону військової частини НОМЕР_1 , 26 серпня 2008 року переведений на посаду стрільця загону воєнізованої охорони.
Зазначає, що наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2014 року № 235 року, від 19 червня 2014 року № 287, від 19 червня 2014 року № 288, від 25 червня 2014 року № 298, від 25 червня 2014 року № 306 та від 26 червня 2014 року № 310 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни. При цьому, зазначав те, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 23 березня 2015 року, визнані незаконними та скасовані накази про його переміщення, які зобов`язували його ставати до роботи у певні групи у певні календарні дні протягом часу з 1 квітня 2014 року до 9 червня 2014 року. Рішенням суду також установлено, що весь особовий склад воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 був умовно розподілений на 4 групи та він був закріплений за 3 групою, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 листопада 1999 року за № 299. Починаючи з 1 квітня 2014 року наказами командира військової частини НОМЕР_1 його постійно переміщували у зв`язку із службовою необхідністю на постійну роботу до іншої групи того ж підрозділу. Всі ці накази судовими рішеннями були скасовані. Таким чином, позивач вважає, що він не повинен був виходити на роботу у ті дні, які вказані в наказах про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки з 1 квітня 2014 року поновлюється його попереднє місце роботи (група № 3), а у всі дні, за які йому було оголошено догани, він виходив у 1 та 2 групу. У кожній групі свій графік виходу на роботу, відмінний від інших груп. Таким чином, всі дні, за які йому оголошено догани (6 травня 2014 року, 10 червня 2014 року, 14 червня 2014 року, 18 червня 2014 року, 22 червня 2014 року, 26 червня 2014 року) були неробочими днями для нього, у які він не повинен був виконувати обов`язки, що покладені на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Таким чином, просив суд визнати накази командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2014 року № 235 року, від 19 червня 2014 року № 287, від 19 червня 2014 року № 288, від 25 червня 2014 року № 298, від 25 червня 2014 року № 306 та від 26 червня 2014 року № 310, незаконними та скасувати їх.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від ЗО березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_1 неналежно виконувалися трудові обов`язки, що потягло за собою застосування до нього дисциплінарного стягнення. Позивачем не доведено обґрунтованість позову та неправомірність дій відповідача по винесенню оспорюванних наказів. Також зазначено про пропуск позивачем тримісячного строку позовної давності для звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, що суд першої інстанції перевірив підстави притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, дотримання порядку накладення стягнення, відповідно до положень ст. 149 КЗпП України, та дійшов правильного висновку про законність вищевказаних наказів командира військової частини НОМЕР_1 . Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, суд першої інстанції зазначив і про пропуск позивачем тримісячного строку позовної давності для звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, що, на думку колегії суддів апеляційного суду, є зайвим, оскільки позов не доведений, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.
Судами установлено, що ОСОБА_1 з 1 червня 1999 року прийнятий стрілком II класу у воєнізовану охорону в військову частину НОМЕР_1 . 4 січня 2005 року переведений на посаду начальника варти ВОХОР. 17 жовтня 2005 року переведений на посаду стрільця в команду ВОХОР. 26 серпня 2008 року переведений на посаду стрільця загону воєнізованої охорони відповідно до наказу від 26 серпня 2008 року № 60.
Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Підставою застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок - протиправне винне невиконання або неналежне виконання працівником його трудових обов`язків; відсутність вини виключає притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Наказами від 28 травня 2014 року № 235 року, від 19 червня 2014 року № 287, від 19 червня 2014 року № 288, від 25 червня 2014 року № 298, від 25 червня 2014 року № 306 та від 26 червня 2014 року № 310 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, установлено, що ОСОБА_1 неодноразово порушував Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників військової частини НОМЕР_1 , вимоги Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 лютого 2012 року № 103 та положення Колективного договору.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року визнано незаконними та скасовано накази військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про переміщення позивача на час виконання своїх трудових обов`язків. Проте такі накази були чинними на час їх винесення, а тому позивач повинен був виходити на роботу у групу, у яку його переміщено, та виконувати свої трудові обов`язки. Судами правильно зазначено, що посилання ОСОБА_1 на те, що він не виходив на роботу, оскільки зміни вказані в оскаржуваних наказах були не робочими для нього, є необгрунтованим, адже ОСОБА_1 не приступив до роботи не тільки у зазначені в наказах групи, а і в інші групи, до яких він себе відносив, що ним особисто зазначено у поясненнях.
Згідно із ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, правильним є висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.?
Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судами повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик