Справа № 681/521/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

за участю секретаря Калінка А.А.

сторін, їх представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третьої особи на стороні позивачки ОСОБА_3, третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_4, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом в якому з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним заповіт, посвідчений 05.11.2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_8 на випадок свої смерті заповів все своє майно ОСОБА_7.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що після смерті батька ОСОБА_8, який помер 6.11.2015 року, вона дізналась про існування зазначеного заповіту, який на її думку слід визнати недійсним із таких підстав. На час складання заповіту батько знаходився у Хмельницькій обласній лікарні у реанімаційному відділені, а тому внаслідок хворобливого стану він не усвідомлював свої дії. Крім цього позивачка вважає, що нотаріусом, який посвідчував заповіт, були порушені вимоги глав 3,4,6,9 Порядку вчинення нотаріальних дій затвердженого наказом міністерства юстиціїУкраїни

від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в цей же день згідно наказу № 282/20595 (далі Порядок), а також не дотримано вимоги ст. 1252 ЦК України, згідно якої визначено коло осіб, які мають право посвідчувати заповіти щодо осіб, котрі знаходяться на стаціонарному лікуванні, та при цьому саме лікуючий лікар мав визначити свідомість заповідача, підпис якого на заповіті не відповідає дійсності.

В судовому засіданні ОСОБА_6, а також третя особа на стороні позивачки ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали.

ОСОБА_7, та треті особи на стороні відповідача заперечили позов і просили в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке.

Встановлено, що ОСОБА_8 20.10.2015 року поступив на лікування у Хмельницьку обласну лікарню, та наступного дня у звязку з погіршенням здоровя був переведений у відділення реанімації.

5.11.2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_8 заповів все своє сину ОСОБА_7

6.11.2015 року о 7 годині 05 хвилин ОСОБА_8 помер.

За змістом заповіту ОСОБА_8 не міг сам прочитати його текст, у завязку з чим заповіт було посвідчено в присутності свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, при яких нотаріус через хворобу заповідача та на його особисте прохання, прочитав заповіт уголос.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 62 від 06.02.2017 року ОСОБА_8 в день складання заповіту знаходився вкрай важкому стані, в динаміці з погіршенням, однак встановити чи міг заповідач розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту не представилось можливим.

Разом з тим, допитана в ході судового розгляду приватний нотаріус ОСОБА_5, а також свідки ОСОБА_10, ОСОБА_9 пояснили суду, що під час складання та посвідчення заповіту ОСОБА_8 знаходився у свідомості, розумів свої дії. Заповіт нотаріус зачитала для нього уголос, після чого він поставив на ньому свій підпис.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 225 ЦК України визначає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В ході розгляду справи не здобуто належних і допустимих доказів про те, що під час складання і посвідчення заповіту ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій, або не міг ними керувати, а тому із такої підстави, як на це посилається позивачка, неможливо визнати заповіт недійсним.

Також, суд не вбачає порушень у діях приватного нотаріуса при посвідченні ним заповіту.

Нотаріус діяв відповідно до вимог ст. 1248, 1253 ЦК України, а також вищевказаного Порядку.

Суд не приймає до уваги позицію позивачки, що підпис на заповіті не належить для ОСОБА_8

Дана обставина спростована пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_5, а також показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, які узгоджуються між собою, названі особи не заінтересовані щодо вирішення позову, а тому на думку суду є доведеним факт, що заповіт підписувався власноручно ОСОБА_8

Керуючись наведеним ст. 10, 60, ч.3 ст. 209, ст. 212-215 ЦПК суд,-

ухвалив:

В позові ОСОБА_6 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були на проголошенні протягом цього ж строку з дня видачі копії рішення.

Головуючий: