22-ц/775/408/2017(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Томілін О.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування автомобілем,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 ними було придбано автомобіль «CHERRY JAGGI», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який зареєстровано на ім'я відповідача. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 липня 2016 року було визнано за сторонами за кожним ідеальні частки спірного автомобіля по 1/2 частці, залишено автомобіль у спільній частковій власності сторін. Проте, відповідач чинить перешкоди, оскільки не дає позивачу користуватися автомобілем. Просив встановити порядок користування спірним автомобілем, а саме, зобовязати відповідача передати позивачу автомобіль «CHERRY JAGGI», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі, поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на цей автомобіль, та в період протягом року з дня передачі автомобіль перебуватиме у користуванні позивача, а відповідач матиме змогу користуватись ним протягом наступного року.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з'явились. На адресу апеляційного суду надійшла заява від імені позивача ОСОБА_2 про розгляд справи без його участі у зв'язку із знаходженням за межами міста Маріуполя, доводи апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 про причини своєї неявка суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала.

Виходячи з положень ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не з'явились, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, з 30 квітня 2011 року по 26 серпня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 12 липня 2016 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним ідеальні частки по 1/2 частці автомобіля «CHERRY JAGGI», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, кузов LVVDC12A68D151326, залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачем порядок користування автомобілем, який є неподільною річчю, позбавить сторін можливості користуватися та володіти ним протягом певного часу.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

В силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідна правова позиція міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15, яка з огляду на положення ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Відомості про те, що позивач звертався до відповідача з пропозицією домовитись про порядок користування автомобілем в матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції врахував, що запропонований позивачем порядок користування автомобілем за яким один рік автомобіль перебуває у фактичному користуванні позивача, а протягом другого року - у відповідача, є порушенням прав співвласників, оскільки автомобіль (відповідно до ст.183 ЦК України) є неподільною річчю і протягом певного часу один із співвласників буде позбавлений можливості користуватися ним. Передання за рішенням суду у одноособове користування протягом певного часу автомобіля одній стороні і фактичне позбавлення права користування на цей час другої сторони, не може бути визнано обґрунтованим і свідчитиме про порушення їх прав співвласників.

Отже, у суду не було визначених чинним законодавством підстав для задоволення позову ОСОБА_2 щодо встановлення запропонованого порядку користування автомобілем.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

ОСОБА_4