АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Вимоги мотивував тим, що 08 серпня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1606 між ним та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки шлюбне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, побут, просив шлюб розірвати. Зазначив, що він та ОСОБА_4 спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинили з червня 2015 року, примирення неможливе, а подальше збереження сім'ї суперечитиме його інтересам і моральним устоям.

Єдиний унікальний номер справи: 752/16831/16-ц
Номер провадження: 22-ц/796/6846/2017
Головуючий у суді першої інстанції: С.В. Ладиченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 08 серпня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1606 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року у даній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильну оцінку доказів зібраних по справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення помилково зазначив про те, що шлюбні стосунки припинені між сторонами з червня 2015 року. зазначене не відповідає дійсності, оскільки шлюбні відносити були припинені у липні 2016 року. Даний факт матиме важливе значення при вирішенні питання про поділ майна подружжя, оскільки ОСОБА_1 наполягає на тому, що побудований за час шлюбу за спільні кошти будинок належить виключно йому на праві особистої приватної власності, а це не відповідає дійсності. Вказала також на те, що судових повісток про розгляд справи про розірвання шлюбу у суді не отримувала, підпис на зворотних повідомлення про отримання судових повісток поставлений іншою особою, оскільки у зазначений період (23.10.2016 року, 06.11.2016 року) вона перебувала за кордоном та повернулася 26.02.2017 року, а тому суд повинен був взяти зазначені обставини до уваги, скасувати заочне рішення за її заявою та переглянути справу за участю позивача та відповідача. ОСОБА_4 зазначила, що суд першої інстанції не прийняв мір щодо примирення подружжя, не врахував, що сторони мають двох неповнолітніх дітей і що конфлікт подружжя носить тимчасовий характер. Вважає, що збереження сім'ї є можливим.

Відповідач та її представник у суді апеляційної інстанції підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав. Наполягали на збереженні шлюбу.

Позивач та його представники у суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, заочне рішення суду першої інстанції просили залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 08 серпня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №1606.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей - син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннямич. 1 ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року розірвано шлюб, зареєстрований 08 серпня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, актовий запис №1606.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони 08 лютого 2017 року у судовому засіданні присутніми не були, ОСОБА_1 подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги повністю, просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Та обставина, що ОСОБА_4 не була повідомлена про час та місце судового розгляду є порушенням норм процесуального права, але ці порушення не свідчать про ухвалення судом незаконного рішення щодо розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зі змісту заочного рішення вбачається, що зазначаючи про те, що сторони не підтримують шлюбних відносин з червня 2015 року, суд вбачав це із позовної заяви. Тобто, зазначена дата припинення подружжям шлюбних відносин викладена в рішенні суду як обставина встановлена судом. Але, даних обставин суд не перевірив, вони не доведені належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до абз. 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам статей 214, 215 ЦПК України, оскільки суд не перевірив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалась дата припинення сімейних відносин «у червні 2015 року» та якими доказами це підтверджуються, не навів мотивів, з яких суд вважав встановленим факт припинення сторонами шлюбних відносин саме у цей період.

ОСОБА_4 категорично заперечує визначену судом дату припинення шлюбних відносин «у червні 2015 року» і посилається на те, що фактично шлюбні відносини було припинено з липня 2016 року. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зазначити у рішенні суду конкретну дату припинення подружжям шлюбних відносин, оскільки сторони по справі дають різні пояснення з цього питання, а належні та допустимі докази цьому в матеріалах справи відсутні. Оскільки дата припинення подружжям шлюбних відносин буде мати важливе значення для вирішення питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на встановлену дату припинення шлюбних відносин «у червні 2015 року». При вирішенні питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя в судовому порядку, сторони не позбавлені можливості довести суду конкретну дату припинення ними шлюбних відносин.

Посилання ОСОБА_4 на невжиття судом заходів щодо примирення подружжя колегія суддів відхиляє, оскільки такі заходи можуть бути вжиті судом, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У своїх поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що він створив нову сім'ю та на даний час проживає з іншою жінкою, а тому не має намірів поновлювати свої стосунки з ОСОБА_4, примирення вважає неможливим.

Так, рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя. Отже, очевидним є те, що у даному випадку збереження шлюбу є неможливим, оскільки цього не бажає ОСОБА_1, який вже фактично створив нову сім'ю і відповідач цю обставину не спростовує.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

За таких обставин, заочне рішення суду необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на встановлену судом дату припинення шлюбних відносин «з червня 2015 року». В іншій частині заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року змінити, а саме, виключити з мотивувальної частини рішення встановлену судом дату припинення шлюбних відносин «з червня 2015 року».

В іншій частині заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ потягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: