У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» (далі - ПАТ «Кредит Європа Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту у розмірі 70 тис. доларів США строком користування на 80 місяців зі сплатою 15,05 % річних.

Відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання, внаслідок чого станом на 8 червня 2012 року утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 451 526,83 доларів США, у тому числі, непогашений кредит - 68 389,74 долари США, несплачені відсотки - 28 142, 04 долари США, нарахована пеня - 354 995,05 доларів США.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором 27 серпня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року позов ПАТ «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 1 грудня 2006 року. За рахунок предмета іпотеки задоволено позовні вимоги ПАТ «Кредит Європа Банк» в сумі 640 166 грн 15 коп., що випливають із кредитного договору від 27 серпня 2008 року.

У травні 2012 року позивачем виявлено на вказаній іпотечній земельній ділянці об'єкт незавершеного будівництва.

Таким чином, банк просив звернути стягнення на об'єкт незавершеного будівництва.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на об'єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 Встановлено спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення аукціону (публічних торгів) у межах процедури виконавчого провадження. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 15 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено повністю.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 00010-ML-57 у розмірі 451 526,83 доларів США, яка за курсом Національного банку України складає 3 608 828 грн 19 коп., а саме: заборгованості за кредитом - 68 389,74 доларів США, що складає 525 923 грн 94 коп., заборгованості за відсотками - 28 142,04 долари США, що складає - 224 925 грн 26 коп., пені в розмірі 2 837 297 грн 93 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 27 серпня 2008 року № 00010-ML-57/І, а саме: будинок АДРЕСА_1 загальною площею 267,7 кв. м, житловою площею 99,1 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 січня 2009 року виконавчим комітетом Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач набув від відповідача права вимоги погашення боргу достроково, а за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, розмір яких визначається на момент фактичного їх задоволення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки слід зазначити загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону України «Про іпотеку», початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 27 серпня 2008 року між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу на умовах повернення, строковості, платності споживчий кредит у розмірі 70 тис. доларів США строком користування на 80 місяців зі сплатою 15,05 % річних, а відповідач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі повернути позивачу кредит та сплатити відсотки за користування кредитом і виконати взяті на себе зобов'язання відповідно до умов кредитного договору у повному обсязі.

Також 27 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, вона передала в іпотеку позивачу земельну ділянку, виділену в натурі, межі якої визначені на місцевості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї станом на 8 червня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 451 526,83 дол. США.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року звернуто стягнення на земельну ділянку, яка була предметом іпотечного договору.

У травні 2012 року позивач виявив, що на цій земельній ділянці розташований об'єкт незавершеного будівництва, а тому просив звернути стягнення і на цей об'єкт.

Судами також установлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, який належить на праві приватної власності ОСОБА_4, оскільки рішенням виконавчого комітету Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 грудня 2008 року №60/89 «Про затвердження акта прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 та оформлення свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_4» затверджено акт прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку площею по внутрішньому обміру - 267,7 кв. м, загальною - 176,1 кв. м, житловою - 99,1 кв. м, на ім'я ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Даним рішенням також скасовано право власності на незавершений будівництвом побудований на 54 % житловий будинок ОСОБА_4, згідно із договором купівлі-продажу від 1 грудня 2006 року № 8180, що розташований на садибі по АДРЕСА_1 та визнано право приватної власності на житловий будинок за ОСОБА_4

Згідно із актом державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння 27 грудня 2008 року державна прийомна комісія постановила пред'явлений до здачі будинок АДРЕСА_1 вважати прийнятим.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець. Об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва.

Такі обставини дали суду обґрунтовані підстави для висновку про те, що спірний об'єкт завершеного будівництва є предметом іпотеки, право власності на який 13 січня 2009 року зареєстровано за ОСОБА_4

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За вимогами ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». В розумінні норми статті 39 цього Закону зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, встановленої за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1907цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не зазначив початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а посилання суду на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час проведення виконавчих дій суперечить вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 10 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик