Справа № 127/6458/17 Провадження № 22-ц/772/2138/2017Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 24 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Панасюка О.С., Денишенко Т.О.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2017 року, -

В с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ВНМУ ім. М.І. Пирогова звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області до ОСОБА_2 з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_2 18.09.2007 року було укладено Угоду №551 про підготовку лікаря.

Згідно вказаної Угоди, відповідач взяв на себе зобов'язання прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі порушення взятих на себе зобов'язань - відшкодувати вартість навчання.

Відповідачка закінчила навчання у ВНМУ ім. М.І. Пирогова та 25 червня 2013 року отримала диплом спеціаліста, тобто за рахунок коштів державного бюджету - повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» і здобула кваліфікацію лікаря. При цьому, вона не виконала взяті на себе зобов'язання за вказаною угодою від 18.09.2007 року - за місцем направлення не відпрацювала трьох років, а 01.06.2016 року звільнилася з посади лікаря із загальної практики - сімейна медицина за власним бажанням.

За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідачки на його користь 218845,05 грн. в рахунок відшкодування витрат на навчання за період з 2007 року по 2013 рік, з яких: 115 026 грн. 78 коп.- основна сума боргу; 89720 грн.89 коп. - інфляція та 14097 грн. 38 коп. - 3% річних.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.07.2017 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_2 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова кошти в сумі 123 388,12 гривень, з яких: 115 026,78 грн. - вартість навчання, 6763,57 грн. - інфляційні втрати, 1597,77грн. - три відсотки річних. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області, як незаконне та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить змінити рішення суду в частині стягнення коштів, які складають вартість навчання і стягнути їх у сумі 10 456,98 грн. за невідпрацьовані три місяці. У частині стягнення індексу інфляції в сумі 6763,57 грн. та 3% річних в сумі 1597,77 грн. - відмовити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення, зазначені вимоги закону судом виконані не були.

Так, задовольняючи частково позов, суд виходив з наступного.

Відповідно до заяви від 06.07.2007 року ОСОБА_2 просила допустити її до вступу на денну форму навчання медичного факультету за спеціальністю «лікувальна справа» за держзамовленням (а.с.17).

Згідно витягу з наказу №259 від 31.07.2007р. ОСОБА_2 зараховано з 01.09.2007р. на перший курс на денну форму навчання ( на місця державного замовлення) на медичний факультет за спеціальністю «лікувальна справа» (а.с.16).

18.09.2007 року між ОСОБА_2 і позивачем перед початком навчального курсу укладено угоду про підготовку лікаря № 551, згідно якої студент зобов'язується після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. У разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 22.07.2011р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і після реєстрації шлюбу її прізвище стало - ОСОБА_2 (а.с.14).

25.06.2013 року ОСОБА_2 Національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова видано диплом спеціаліста, згідно якого вона отримала вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря (а.с.9).

25.06.2013 року ОСОБА_2 - випускника Національного медичного університету ім. М.І. Пирогова ознайомлено з пропозицією щодо працевлаштування в УОЗ та курортів Вінницької ОДА Гайсинський РМЦПМСД на посаді лікаря загальної практики - сімейний лікар, з якою випускник ОСОБА_2 погодилась (а.с.19).

Наказом Департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької обласної державної адміністрації №872 від 10.07.2014р. наказано головному лікарю Гайсинського районного медичного центру первинної медико - санітарної допомоги звільнити лікаря - інтерна ОСОБА_2 31.07.2014р., зарахувати з 01.08.2014р. по 31.07.2015р. ОСОБА_2 на посаду лікаря - інтерна зі спеціальності «загальна практика - сімейна медицина» в КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги №6» м. Вінниці (а.с.50).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 18.05.2016р. наказом КЗ «ЦПМСД №4» № 134к від 18.05.2016р. ОСОБА_2 лікаря ЗПСЛ амбулаторії ЗПСМ №3, звільнено з займаної посади з 01.06.2016р. за власним бажанням (а.с.12).

За вказаних обставин, суд керувався нормами ст.ст. 901, 903 ЦК України, які регулюють правовідносини за договором про надання послуг. Колегія суддів вважає таке трактування правовідносин помилковим, а отже - застосування вказаним правових норм недоречним тому, що у даному випадку наявні зобов'язальні правовідносини; разом з тим, це не грошове зобов'язання, а отже, застосування ст. 625 ЦК України теж є недоречним.

У даному випадку, відповідачка ОСОБА_2 дійсно навчалася у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на денній формі навчання за державним замовленням з 1 липня 2007 року по червень 2013 року, коли їй було присвоєно кваліфікацію лікаря з видачею диплому, відповідно до витягу з Наказу №173 від 25.06.2013 року ( а/с16,18).

18.09.2007 року між ОСОБА_2 та Вінницьким державним медичним університетом ім. М.І. Пирогова була укладена угода № 551, у якій у абзаці 2 та 3 обов'язків студента зазначено наступне: студент:

- зобов'язується після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років;

- у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку ( а/с 6).

У ст. 526 ЦК України вказано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Виходячи з зазначеної правової норми та умов договору, які перекручені у позовній заяві, відповідальність відповідачки передбачена за відмову їхати за призначенням.

Такої відмови зі сторони відповідачки не було.

Так, на а/с 15 міститься направлення на роботу №136 ОСОБА_2 Вона закінчила у червні 2013 року університет за спеціальністю - лікувальна справа і була направлена в розпорядження - ДОЗ та курортів Вінницької ОДА Гайсинський РМЦПМСД АЗПСМ с. Кіблич для роботи на посаді лікаря загальної практики -сімейний лікар. Дата прибуття - 01.08.2013 року (а/с 15). І відповідачка своєчасно прибула за місцем направлення в розпорядження головного лікаря Гайсинського РМЦПМСД та працювала лікарем під його керівництвом, що видно з її пояснень та чого не спростовує позивач.

Про це свідчить і Наказ Департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА №872 від 10.07.2014 року, у п.2 якого вказано: «Головному лікарю Гайсинського районного медичного центру первинної медико-санітарної допомоги:

2.1. Звільнити лікаря-інтерна ОСОБА_2 31.07.2014 року.

2.2 Доручити бухгалтерії провести повний розрахунок з ОСОБА_2.»

У п.3 цього ж Наказу зазначено : «Директору департаменту охорони здоров'я Вінницької міської ради :

3.1. Зарахувати з 01.08.2014 року по 31.07.2015 року ОСОБА_2 на посаду лікаря-інтерна за спеціальності «загальна практика -сімейна медицина» в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» м. Вінниці.» … ( а/с 50).

Таким чином, ОСОБА_2 прибула своєчасно за направленням у розпорядження Головного лікаря Гайсинського РМЦПМСД та працювала лікарем під його керівництвом до того часу, поки її за вказаним Наказом Департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА №872 від 10.07.2014 року не було звільнено.

За цих обставин, ОСОБА_2 не порушувала угоди № 551 від 18.09.2007 року, укладеної між ОСОБА_2 та Вінницьким державним медичним університетом ім. М.І. Пирогова. Звільнена вона з місця роботи, куди була направлена після закінчення університету, не за власним бажанням, а за Наказом Департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА.

Далі, у п.4 того ж Наказу Департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА №872 від 10.07.2014 року вказано «Після закінчення інтернатури направити ОСОБА_2 у розпорядження головного лікаря ЦПМСД №6 Вінниці для роботи на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини».(а/с50). Знову ж таки, не по місцю направлення відповідно до Угоди №551 від 18.09. 2007 року.

Наказом КЗ «ЦПМСД №4» № 134к від 18.05.2016р. ОСОБА_2 - лікаря ЗПСЛ амбулаторії ЗПСМ №3, дійсно звільнено з займаної посади з 01.06.2016р. за власним бажанням на підставі заяви від 18.05.2016р. (а.с.12).

Проте, це звільнення не може тягнути відповідальності за порушення ОСОБА_2 Угоди №551 від 18.09.2007 року, тому, що ця угода не передбачала іншої відповідальності, крім відповідальності за відмову їхати на роботу за направленням - у розпорядження Головного лікаря Гайсинського РМЦПМСД ( а/с 15,6).

Отже, відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

Разом з тим, відповідачка визнала позов у розмірі 10456,98 грн. вартості навчання.

Відповідно до ч.1 ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, тому колегія суддів враховує дане часткове визнання позовних вимог і в силу ч.4 ст. 174 ЦПК України, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у межах їх визнання, оскільки це не суперечить закону та не порушує нічиїх прав чи інтересів.

Таким чином, рішення суду ухвалене за невідповідності висновків суду обставинам справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права, тому його необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, задовольнивши апеляційну скаргу, в силу ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Стаття 316 ЦПК України теж вказує на те, що ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд вирішує питання судових витрат.

Частина 1 ст. 88 ЦПК України говорить, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На а/с1 міститься платіжне доручення №8249 від 8 лютого 2017 року, відповідно до якого позивачем було сплачено за позовну заяву 3282,67 грн. судового збору. Тому, відповідно до тієї ж ч.1 ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково - судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складе у даному випадку 657 грн.

Крім того, необхідно вирішити питання судових витрат за подання апеляційної скарги. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2017 року апелянту ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, відповідно до ст. 82 ЦПК України. Так, як на даний час апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, то судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3610,93 грн. слід стягнути з позивача - Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова 10456,98 грн. вартості навчання за період з 2007 року по 2013 рік. У решті вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова 657 грн. судового збору за позовну заяву та з Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на користь держави - 3610,93 грн. за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук