КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/302/17
Провадження №2/319/413/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Мальованого В.О.,
за участю секретаря судового засідання Синякової О.І.,
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Волгожаніної О.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
До Куйбишевського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_2 з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що у період з 28 грудня 1979 року по 06 грудня 1981 року проходив військову службу на території Афганістану де в зазначений період велись бойові дії. При виконанні інтернаціонального обов`язку на території Афганістану у лютому 1980 року отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови , лівої верхньої та правої нижньої кінцівок (контузію головного мозку), що підтверджується медичними документами, внаслідок чого він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Згідно виписок з актів огляду МСЕК позивачу з 2009 року було встановлена 3 група інвалідності, а за результатами повторних оглядів МСЕК її підтверджено і 29 грудня 2015 року встановлено безстроково 3 групу інвалідності, причиною якої є поранення,контузія, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у країнах , де велися бойові дії. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває глибокі моральні переживання та страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування. Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень і захворювання та отриманням інвалідності, яка пов`язана з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн.
В судове засідання позивач не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що підтримує позовні вимоги ОСОБА_2 по тих підставах , що викладені в позовній заяві і наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.
Представник відповідача, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і надавши їм оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 проходив військову службу на території Афганістану в період з 28 грудня 1979 року по 06 грудня 1981 року, в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою об`єднаного військового комісаріату Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області від 03.02.2017 року № 9 та записом у військовому квитку НОМЕР_1 (а.с.10-11).
Під час проходження служби в Афганістані у лютому 1980 року отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови , лівої верхньої та правої нижньої кінцівок (контузію головного мозку). Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_4 № 1128/ж від 22.10.2012 року при обстеженні ОСОБА_2 виявлені рубці у проекції правого скронево-нижньощелепного суглобу, у проекції правого тім`яного бугра, у тім`яній ділянці зліва, на тильній поверхні лівої кисті у проекції 3 п`ясно-фалангового суглобу та у проекції дистального кінця 3 п`ясної кістки , на долонній її поверхні у проекції дистального кінця 3 п`ясної кістки та 4 п`ясної кістки , на тильній поверхні правої ступні у проекції 1 плюснової кістки є слідством загоєння ран , які могли утворитися внаслідок осколкових поранень . Всі зазначені рубці могли бути отримані в період бойових дій в Афганістані у 1980 році (а.с.12).
16.02.2009 року позивачу при первинному огляді була встановлена ІІІ група інвалідності до 16.02.2010 року, а 15.02.2010 року, 20.02.2012 року та 11.12.2013 року за результатами повторних оглядів МСЕК її підтверджено, а 29.12.2015 року встановлено безстроково 3 групу інвалідності, причиною якої є поранення, контузія, захворювання отримане при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку в країнах де велись бойові дії, що підтверджується виписками із актів огляду МСЕК до довідки серії АД № 111988, серії АД № 134650, серії АД №179284, серії 10 ААБ № 481241, серії АВ № 0550934 відповідно (а.с.13-18).
Позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" ЗОР, КУ "Запорізький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ" ЗОР, що підтверджується виписками з історії хвороби.(а.с.19-24).
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.
Статтею 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до положень ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні, наявність підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача за ч.2 ст. 1167 ЦК України. Сам факт отримання ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства оборони України та не є підставою для відповідальності за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

При цьому Міністерство оборони України довело в запереченні на позов відсутність своєї вини.

Крім того, відповідно до положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у вйськово-медичних закладах охорони здоров"я. Військовослужбовці,звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов"язаного з виконанням обов"язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження та лікування до військово-медичних закладів охорони здоров"я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України, військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Для учасників бойових дій, в тому числі, які брали участь у бойових діях на території інших держав, передбачено створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл удових витрат суд вважає необхідним застосувати норми ч.3 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, згідно яких, враховуючи майновий стан сторони , суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Зважаючи на те, що позивач являється інвалідом 3 групи, з причини поранення, контузії, пов"язаної з виконанням обов"язків військової служти , де велись бойові дії, значні кошти витрачає на лікування з приводу цього, тому суд приходить до висновку про можливість звільнення позивача ОСОБА_2 від сплати судових витрат та компенсувати їх за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, ст.10, 11, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди- відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.О.Мальований