У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення плати аліментів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції у Івано-Франківській області про визначення розміру заборгованості за аліментами за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2003 року стягнено з ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що від сплати аліментів ОСОБА_2 ухиляється, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 15 969,20 грн, позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення плати аліментів в сумі 4 923 грн.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1, відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції у Івано-Франківській області, в якому просив визначити розмір заборгованості за аліментами.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 1 липня 2015 року змінено розмір аліментів на сина ОСОБА_3, з 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно на тверду грошову суму 700 грн щомісячно. Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калуського міського управління юстиції у Івано-Франківській області заборгованість за аліментами за період з 1 липня 2006 року по 31 травня 2015 року визначена у сумі 15 969,20 грн. Оскільки з даним розрахунком він не погодився, головним державним виконавцем зроблено перерахунок і встановлено заборгованість у сумі 10 272,51 грн. Так як він не погоджується із такою сумою заборгованості, просив суд визначити розмір заборгованості.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 366 грн неустойки (пені) за прострочення плати аліментів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2003 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, видано виконавчий лист.

Відповідно до розрахунку головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калуського міського районного управління юстиції у Івано-Франківській області, заборгованість ОСОБА_2 за аліментами за період з липня 2006 року по травень 2015 року становить 15 696,20 грн.

Згідно із повторним розрахунком головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калуського міського районного управління юстиції у Івано-Франківській області, заборгованість ОСОБА_2 за аліментами за період з липня 2006 року по травень 2015 року становить 10 272,51 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 1 липня 2015 року змінено розмір аліментів на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тверду грошову суму 700 грн щомісячно.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ст. 196 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняю частково первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого утворилась заборгованість, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій, дослідивши докази у справі, дали їм належну оцінку, і, з урахуванням вимог ст. с. 10, 60 ЦПК України, дійшли правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова В.О.Кузнєцов