АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремко В.В.

секретар: Окармус О.М.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилалося на те, що 18 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 937.

Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 59 000,00 дол. США, а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строк та на умовах, що передбачені даним кредитним договором.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір

_______________________________________________________________________________________

Справа №724/305/16 Провадження № 22-ц/794/698/17 р. Головуючий у 1-й інстанції Руснак А.І.

Категорія: 27 Доповідач Литвинюк І.М.

відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалося передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору відступлення.

Зазначав, що первинний кредитор свої зобов'язання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 59 000,00 доларів США. В свою чергу відповідач ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 27 січня 2016 року має прострочену заборгованість: за кредитом 20 711,75 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2016 року складає 514 665,36 грн.; по відсотках 2 828,64 долари США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 27 січня 2016 року складає 70 288,75 грн.; по комісії 502,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2016 року складає 12 477,36 грн., а всього на загальну суму 597 431,47 грн. 47 коп., а тому просив позов задовольнити.

Представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що за своїм змістом кредитний договір від 18 квітня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (первинний кредитор) та ОСОБА_2, не відповідає вимогам чинного законодавства України, а також інтересам та волі позивача, порушуючи його законні права та інтереси.

З договору вбачається, що Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 59 000 дол. США. За користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 12 % річних у доларах США, цільове призначення кредиту на споживчі цілі.

Зазначена частина кредитного договору суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти, як засобу платежу на території України. Чинний ЦК України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання. Так, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України, є гривня. Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Також вказувала на те, що на момент укладення договору курс гривні до долару США становив 505 гривень за 100 доларів, проте на даний час курс долара становить приблизно 2 400 гривень за 100 доларів, що є непропорційно великою різницею між курсом валют станом на момент укладення оспорюваного договору та на час його виконання.

Отже, існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором.

Враховуючи те, що Кредитний договір взагалі не містить порядку зміни умов договору, який враховував би інтереси Позичальника, умови про порядок припинення Договору, а також умови, які б встановлювали відповідальність Банку за невиконання чи неналежне виконання умов Договору, що є суттєвими умовами договору (ст. 628 ЦК України), Договір не відповідає вимогам п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги».

Оскільки зазначені умови є істотними умовами договору за законодавством України, недійсність вказаних умов вказує на недійсність договору в цілому з усіма правовими наслідками, які закон пов'язує з недійсністю правочину.

Крім того, зазначала, що договір відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (новий кредитор), також підлягає визнанню частково недійсним з наступних підстав.

Так, внаслідок укладення даного договору відступлення права вимоги відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набули статусу нового кредитора, позичальником якого є ОСОБА_2

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Однак, з акту приймання-передачі документації ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ТОВ «Кредитні ініціативи» видно, що оригіналу документу, що підтверджує видачу кредиту, та оригінал кредитного договору до позову не додано. Отже, у ТОВ «Кредитні ініціативи» відсутні документи, які засвідчують його права, за захистом яких він звернувся до суду.

Просив визнати недійсним кредитний договір № 937 від 18 квітня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (первинний кредитор) та ОСОБА_2, з моменту його укладення, із застосуванням наслідків його недійсності. Також визнати частково недійсним Договір відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (новий кредитор) в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 937 від 18 квітня 2007 року.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2017 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 937 від 18 квітня 2007 року в розмірі 597 431 грн. 47 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 514 665,36 грн.; заборгованість по відсотках - 70 288,75 грн.; заборгованість по комісії - 12 477, 36 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення Хотинського районного суду Чернівецької області ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що судом першої інстанції не дотримано вимог законодавства, неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконані зобов'язання за кредитним договором № 937 від 18 квітня 2007 року. З підписанням кредитного договору сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством для цього виду правочину, сума кредиту, відсоткова ставка, термін надання та повернення кредитних коштів, графік платежів, права та обов'язки сторін та інші умови, а також банком були надані, а позичальником ОСОБА_2 отримані кредитні кошти. Крім того, позивач не довів, що спірний кредитний договір містить умови, які є несправедливими та такими, що мають істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін і не відповідають вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», не надав доказів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору на момент його укладання були погоджені сторонами.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 937. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 59 000,00 доларів США., а відповідач у свою чергу зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строк та на умовах, що передбачені даним кредитним договором.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалося передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов'язувалося відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору відступлення.

Отже, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 937 від 18 квітня 2007 року ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали: ТОВ «Кредитні ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржника за кредитним договорам.

Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 18 квітня 2007 року № 937, згідно якого позичальником є ОСОБА_2

Отже, згідно з положенням ст. 512 ЦК України, ТОВ «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором відповідача.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З огляду на викладене, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6 979 цс 15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Крім того, в матеріалах справи міститься повідомлення на ім'я ОСОБА_2 про заміну кредитора (а.с.39), яке було направлено на його адресу (а.с.43).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов вищевказаного кредитного договору його заборгованість перед ТОВ «Кредитні ініціативи» станом на 27 січня 2016 року становить 597 431,47 грн., яка складається із заборгованостей: за кредитом 20 711,75 дол. США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2016 року складає 514 665,36 грн.; по відсотках 2 828,64 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27 січня 2016 року складає 70 288,75 грн.; по комісії 502,13 дол. США, що становить 12 477,36 грн. Заборгованість ОСОБА_2 підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом у валюті договору.

Кредитний договір особисто підписаний відповідачем ОСОБА_2

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно та за власним розсудом.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 47 вказаного Закону передбачено самостійне встановлення банком процентних ставок та комісійної винагороди за надані послуги.

Згідно з п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №54113808, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Однак дане положення було затверджено після укладення спірного кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч.2 ст.5 ЦК).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що умова Кредитного договору щодо стягнення комісії за ведення кредиту в розмірі 12 447,36 грн., є нікчемною, оскільки суперечить ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за вимогами якої кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Проте, вищезазначена норма статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається апелянт і в якій визначено вимоги до умов договору споживчого кредиту, введена Законом України N 3795-УІ від 22.09.2011 року.

За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення Кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Отже, Кредитний договір № 937 укладено між між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 18 квітня 2007 року. На дату укладення договору, тобто на час виникнення спірних правовідносин, Закон України «Про захист прав споживачів» не містив обмежень щодо змісту договорів споживчого кредиту. А підстави для визнання недійсними умов спірного кредитного договору щодо встановлення комісії та інших платежів, які узгодили сторони, у зв'язку з невідповідністю нормам Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на 18 квітня 2007 року, відсутні, так як ці норми не діяли на час його укладення, а тому не поширюються на спірні правовідносини.

Згідно з п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №54113808, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Однак дане положення набрало чинності після укладення спірного кредитного договору, а тому його положення не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач під час укладення кредитного договору був письмово ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням, у тому числі, процентної ставки, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Пунктом 3.4 договору визначено, що за надання та обслуговування кредиту банк встановлює щомісячну комісійну винагороду в розмірі 375 грн.

Пунктом 3.5 договору визначено, що крім передбачених пунктами 2.2 та 3.4 цього договору витрат, загальна вартість кредиту включає в себе також витрати, що пов'язані з оформленням договорів забезпечення та вчинення правочинів з приводу мінімізації кредитних ризиків.

Вищеназвана комісійна винагорода спірного договору визначена у конкретній сумі і є незмінною величиною, а отже така умова не суперечить положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач знав про вищевказані договірні умови і свідомо погоджувався з ними, про що свідчать п.7.6, відповідно до якого позичальник стверджує про умови кредитування, закріплені цим договором, були попередньо йому повідомлені банком у письмовій формі. Підписання позичальником цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору в процесі здійснення банком його кредитування.

За таких обставин, підстав для визнання договорів недійсними судовою колегією не встановлено.

Крім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору відповідач мав можливість скористатись правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, дане положення також було передбачено в оспорюваному кредитному договорі відповідно до п. 7.1.

Проте таким правом ОСОБА_2 не скористався.

В зустрічній позовній заяві та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначав, що позивач немає необхідного обсягу цивільної правоздатності для здійснення будь-яких операцій з іноземною валютою, у тому числі здійснення операцій з факторингу.

Так, відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09.11.2004 № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

З огляду на таке, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору (п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Щодо відсутності у ТОВ «Кредитні ініціативи» ліцензії на здійснення валютних операцій, то відповідно до змісту терміну «валютні операції» та положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» самі по собі операції за договором про відступлення права вимоги не є валютними операціями, адже не пов'язані з переходом права власності на валютні цінності чи користування ними або використання у будь-який спосіб. Право вимоги заборгованості за кредитним договором як предмет договору відступлення права вимоги не є валютною операцією, а тому відсутність у сторони договору ліцензії на здійснення валютних операцій не має правового значення для укладення договору відступлення права вимоги кредитної заборгованості за валютним кредитним договором.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на суперечливий характер наданого позивачем розрахунку та зазначає про його необґрунтованість. Сама по собі відсутність підтвердження відповідності застосованого банком метода на нарахування відсотків за кредитом не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, крім того, ОСОБА_2 не надано належних доказів на спростування такого розрахунку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при укладенні спірного кредитного договору сторонами погоджені усі його істотні умови та додержано необхідні для чинності правочину вимоги, а підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст.11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, немає, відповідач їх не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко