Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/1999/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» (надалі - ПАТ «Укртелеком»), третя особа ТОВ «Техенергохім» про відшкодування шкоди, завданої неякісним наданням послуг

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заподіяну шкоду, завдану неякісним наданням послуг у розмірі 11502,76 грн. вартість доступу до мережі Інтернет; 36,00 грн. сплачених за незамовлені і неотриманні телекомунікаційні послуги, а всього 11538,76 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2017 року (а.с. 73-75) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 78-81) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 94) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 96).

У судове засідання 13 липня 2017 року представник третьої особи - ТОВ «Техенергохім» не з'явився, при цьому встановлено, що третя особа була повідомлена апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи належним чином (а.с.99), про причини неявки свого представника третя особа апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки представника третьої особи - ТОВ «Техенергохім» та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю представника останнього за присутністю позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ПАТ «Укртелеком» за довіреністю (а.с. 49) Петріванова А.О.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 10 - 11, 30, 60, 81, 88, 213-215 ЦПК України та виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 23.02.2013 року між ПАТ „Укртелеком" та ОСОБА_2 укладений договір №00-200019963 про надання послуги доступу до мережі Інтернет за технологією ADSL (копія а.с.4-8, 32-).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору Укртелеком зобов'язується надавати абоненту на платній основі послугу доступу до мережі Інтернет шляхом підключення до порту вузла Інтернет Укртелекому по абонентській лінії за допомогою обладнання ADSL, динамічної або постійної ІР-адреси, а також за домовленістю інші додаткові послуги Інтернет, які абонент може самостійно замовити через систему самообслуговування, а абонент зобов'язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов цього договору.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, під час укладання договору про надання телекомунікаційних послуг позивачем була обрана кредитна форма оплати, якою передбачено, що плата вноситься абонентом після отримання ним рахунка, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом відповідно до п. 72 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою КМУ від 11.04.2012 року № 95.

Однак, оскільки протягом липня - жовтня 2014 року позивачем ОСОБА_2 оплата за надані послуги проводилась своєчасно, але не в повному обсязі, з 31.10.2014 року, відповідно до п.78 Правил, порядок оплати був змінений з кредитної форми на авансову.

Про зміну форми оплати позивача було сформоване повідомлення в рахунку за телекомунікаційні послуги за жовтень 2014 року, який ОСОБА_2 отримав у листопаді 2014 року.

П. 116 Правил передбачено, що у разі отримання послуг на умовах авансової оплати абонент здійснює щомісяця до 20 числа оплату їх вартості в розмірі не менш як розмірі плати за попередній розрахунковий період з наступним перерахунком суми (до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом) виходячи з обсягу фактично наданих послуг за такий період.

П. 77 Правил визначено, що у разі несплати отриманих послуг у встановлений строк оператор, провайдер надсилає на кінцеве обладнання споживача, повідомлення про кінцевий строк оплати.

Станом на 01.12.2014 року позивачу ОСОБА_2 до сплати було виставлено суму у розмірі 123,82 грн. з ПДВ.

В грудні 2014 року позивачем ОСОБА_2 проведена оплата у розмірі 87,82 грн. з ПДВ.

Таким чином, залишилась несплаченою ОСОБА_2 сума 36,00 грн. (розрахунок: 123,82 грн. з ПДВ - 87,82 грн. з ПДВ).

Повідомленням в рахунку за телекомунікаційні послуги за грудень 2014 року ПАТ «Укртелеком» позивача ОСОБА_2 було попереджено про неоплачені рахунки за надані у попередній період послуги та необхідність сплатити борг у розмірі 36,00 грн. з ПДВ в термін до 20.01.2015 року.

Оскільки в зазначений термін заборгованість ОСОБА_2 не була погашена, 09.02.2015 року надання послуги доступу до мережі Інтернет ПАТ «Укртелеком» було призупинено.

В рахунку за телекомунікаційні послуги за січень 2015 року позивача ОСОБА_2 було повторно попереджено про необхідність погашення заборгованості (а.с.9).

12.02.2015 року заборгованість у розмірі 36,00 грн. була погашена позивачем ОСОБА_2

14.02.2015 року, в термін, передбачений п.114 Правил, надання послуги доступу до мережі Інтернет було ПАТ «Укртелеком» відновлено.

Суд першої інстанції правильно вважав, що дії ПАТ „Укртелеком" щодо призупинення надання позивачу послугу доступу до мережі Інтернет відповідають вимогам діючого законодавства, виходячи з наступного.

Згідно із п.п. 4 п. 78 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою КМУ від 11.04.2012 року № 295, у разі несвоєчасної оплати наданих послуг у строк, визначений Правилами або договором, оператор, провайдер має право змінити порядок оплати, в тому числі надавати послуги на умовах попередньої оплати.

Відповідно до п. 54 Правил оператор, провайдер може тимчасово припиняти надання послуг з власної ініціативи в разі наявності заборгованості з оплати послуг понад строк чи суму, зазначені у договорі, відповідно до законодавства; тимчасове припинення надання послуг здійснюється до усунення причин, що призвели до цього на строк, визначений договором та законодавством; за час, протягом якого послуги не надавалися з вини абонента абонентна плата нараховується в повному обсязі, якщо інше не передбачено договором.

Згідно із п. 77 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг встановлено, що у разі несплати отриманих послуг у встановлений строк оператор, провайдер надсилає на кінцеве обладнання споживача, в тому числі із застосуванням автоматичних засобів, повідомлення про кінцевий строк оплати.

Якщо протягом 10 днів після закінчення зазначеного строку не надійшло підтвердження про оплату, оператор, провайдер має право припинити надання послуг.

Ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» встановлено обов'язок споживачів телекомунікаційних послуг виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Заперечення відповідача ПАТ «Укртелеком» на позов позивача ОСОБА_2, надані суду першої інстанції у цій справі (а.с. 21-23), узгоджуються з вимогами діючого законодавства.

Позивачем ОСОБА_2 було сплачено заборгованість в розмірі 36,00 грн. у позасудовому добровільному порядку у лютому 2015 року.

Ст. 40 Закону України „Про телекомунікації" встановлено вичерпний перелік випадків, в яких оператор, провайдер телекомунікацій несе відповідальність перед споживачами за ненадання або неналежне надання телекомунікаційних послуг, а саме:

1. Оператор, провайдер телекомунікацій несе перед споживачами за ненадання або неналежне надання телекомунікаційних послуг таку майнову відповідальність:

1) за ненадання оплачених телекомунікаційних послуг або надання їх в обсязі, меншому за оплачений, - у розмірі оплаченої вартості ненаданих послуг та штрафу в розмірі 25 відсотків вартості послуг;

2) за затримку передавання телеграми, що призвело до її невручення або до несвоєчасного вручення, - штраф у розмірі 50 відсотків вартості оплаченої послуги, а також повернення споживачу отриманих за послугу грошей;

3) за безпідставне відключення кінцевого обладнання, - у розмірі абонентної плати за весь період відключення;

4) за безпідставні скорочення чи зміну переліку послуг, - у розмірі абонентної плати за один місяць;

5) в інших випадках - у розмірах, передбачених договором про надання телекомунікаційних послуг;

6) у разі неусунення протягом однієї доби із зафіксованого моменту подання абонентом заявки щодо пошкодження телекомунікаційної мережі, яке унеможливило доступ споживача до послуги або знизило до неприпустимих значень показники якості телекомунікаційної послуги, абонентна плата за весь період пошкодження не нараховується, а оператор телекомунікацій у разі неусунення пошкодження протягом п'яти діб із зафіксованого моменту подання абонентом відповідної заявки сплачує споживачу штраф у розмірі 25 відсотків добової абонентної плати за кожну добу перевищення цього терміну, але не більше ніж за три місяці.

2. Оператори, провайдери телекомунікацій не несуть майнової відповідальності перед споживачами телекомунікаційних послуг за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань з надання телекомунікаційних послуг унаслідок дії непереборної сили (землетрус, повінь, ураган тощо), викрадання чи пошкодження зловмисниками лінійних та станційних споруд, що використовуються оператором телекомунікацій, або з вини споживача у випадках, передбачених цим Законом.

3. Питання відшкодування завданих споживачеві фактичних збитків, моральної шкоди, втраченої вигоди через неналежне виконання оператором, провайдером телекомунікацій обов'язків за договором про надання телекомунікаційних послуг вирішуються в судовому порядку.

4. Оператори, провайдери телекомунікацій не несуть відповідальності за зміст інформації, що передається їх мережами.

Ст. 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно вважав позовні вимоги позивача у цій справі необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, та зокрема те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача будь-якої шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_2 в силу вимог ст. 3 ЦПК України мав право на звернення до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом у цій справі, якщо вважав що ПАТ «Укртелеком» порушенні будь-які його права.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

Однак, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб … у спосіб, визначений законами України.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначеним договором №00-200019963 про надання послуги доступу до мережі Інтернет за технологією ADSL, укладеним 23.02.2013 року між ПАТ „Укртелеком" та ОСОБА_2, не передбачено стягнення з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_2 будь-якої шкоди при вищевикладених обставинах.

В силу вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної … особи, а також шкода, завдана майну фізичної … особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач ОСОБА_2 не довів у цій справі належними, допустимими доказами, що:

-будь-якими рішеннями, діями чи бездіяльністю ПАТ «Укртелеком» при вищевикладених обставинах взагалі була завдана будь-яка майнова шкода, у тому числі на суму у розмірі 11502,76 грн. - вартості доступу до мережі Інтернет та 36,00 грн. сплачених за незамовлені і неотриманні телекомунікаційні послуги, а всього 11538,76 грн. (довідка інформація про надані послуги абоненту ТОВ «Техенергохім» по особовому рахунку на певну суму за період з 09.02.2015 року по 14.02.2015 року (а.с. 11-15) не є доказом завдання шкоди на цю суму фізичній особі ОСОБА_2 тощо),

- та що ця шкода завдана йому саме з вини ПАТ «Укртелеком».

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Описки суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні не можуть бути підставою для скасування або зміни цього рішення у цій справі апеляційним судом в порядку апеляційного перегляду цієї справи, а можуть бути усунуті в порядку ст. 219 ЦПК України з власної ініціативи суду першої інстанції або за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Суд першої інстанції хоча й послався на ст. 88 ЦПК України в оскаржуємому рішенні, однак, встановлено, що останнім оскаржуємим рішенням фактично не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ПАТ «Укртелеком» будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Також встановлено, що ОСОБА_2 взагалі був звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.