Справа №150/280/17
Провадження по справі №2/150/139/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у Чернівецькому районі Вінницької області, Могилів Подільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про повернення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до районного суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що згідно вироку Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.02.2014 року його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 25000 гривень, оскільки, ОСОБА_1 не було відомо про скасування вироку Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.02.2014 року, ним помилково було сплачено кошти в розмірі 25000 гривень штрафу, які він просить повернути як безпідставно набуті.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 заступник начальника управління начальник відділу надходжень та видатків Управління державної казначейської служби України у Чернівецькому районі Вінницької області, який діє на підставі довіреності, виданої 29.05.2017 року за №02-09/220 (термін дії якої до 31.12.2017 року), в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, зазначивши, що Управлінням державної казначейської служби України у Чернівецькому районі виконано функцію обслуговування. Крім того, зауважив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року, №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів та інших доходів бюджету» Управління державної казначейської служби України у Чернівецькому районі Вінницької області не є органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодом бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративний штраф та інші санкції».

Представник співвідповідача ОСОБА_3 заступник начальника начальник Чернівецького відділення Могилів Подільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, який діє на підставі довіреності, виданої 17.07.2017 року за №2876/8/02-12/10 (термін дії якої один рік), в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та заперечує проти їх задоволення. В обгрунтування свої заперечень проти вимог позивача ОСОБА_3 посилається на те, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2015 року, відповідно до якої вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.02.2014 року скасовано, не зазначено про те, що призначену ОСОБА_1 міру покарання у вигляді штрафу в розмірі 25000 гривень, відмінено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно вироку Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.02.2014 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1500 (тисяча пятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25500 грн.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 02.09.2014 року вище зазначений вирок Чернівецького районного суду Вінницької області залишено без змін та набрав законної сили 02.09.2014 року.

За твердженнями ОСОБА_1, йому не було відомо про скасування вироку Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.02.2014 року, тому ним було проведено сплату штрафу за вказаним вироком, про що свідчать квитанції ПАТ «ПриватБанк» від 06.09.2016 року про сплату 10000 гривень (номер квитанції 612122290; від 22.11.2016 року про сплату 5000 гривень (номер квитанції 657422323), від 12.12.2016 року про сплату 10000 гривень (номер квитанціїї 448996938, НОМЕР_1), у яких: банком отримувача визначено УК у Чернівецькому районі, код класифікації доходів бюджету 21081100, р/р отримувача 0655, код отримувача 37248172, МФО отримувача 802015, призначення платежу адміністративні штрафи та інші санкції (а.с. 16). Зазначене підтверджено і виписками по надходженню до державного бюджету коштів в розмірі 25000 гривень, сплачених ОСОБА_1, наданими Управлінням Державної казначейської служби України у Чернівецькому районі Вінницької області.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2015 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задоволено частково, вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.02.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02.09.2014 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с. 5-8).

Відповідно до ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від від 21 лютого 2017 року (справа № 150/22/14-к (провадження № 1-кп/150/1/17) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.213 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України у звязку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000392 від 12.11.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - закрито (а.с. 9-12).

Згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року, №787 (далі по тексту Порядок) повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ вище вказаного Порядку повернення готівкою помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, сплачених фізичними особами, що не мають рахунків у банках, здійснюється:

- з відповідних рахунків, відкритих органами Казначейства в банках на імя органу Казначейства, на підставі чеків, виписаних органами Казначейства на імя фізичної особи;

- з відповідних рахунків банків за реєстрами одержувачів коштів, підготовленими органами, що контролюють справляння надходжень бюджету;

- поштовими переказами на адреси, визначені в заявах платників або у податкових деклараціях фізичних осіб, через підприємства поштового зв'язку за реєстрами одержувачів коштів, підготовленими органами, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Частина 1 коментованої статті спрямована на реалізацію принципу реального виконання зобов'язання та визначає обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості.Якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов'язаний відшкодувати потерпілому вартість такого майна. При цьому такий обов'язок покладається на набувача незалежно від того, чи була неможливість передачі майна в натурі наслідком об'єктивних обставин (подій) або наслідком дій набувача або третіх осіб.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року за результатами розгляду справи №6-122 цс 14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів, положення статті 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч.2 ст.57 ЦПК України).

Надані позивачем квитанції ПАТ «ПриватБанк» від 06.09.2016 року про сплату 10000 гривень (номер квитанції 612122290; від 22.11.2016 року про сплату 5000 гривень (номер квитанції 657422323), від 12.12.2016 року про сплату 10000 гривень (номер квитанціїї 448996938, НОМЕР_1); виписки по надходженню до державного бюджету коштів в розмірі 25000 гривень, сплачених ОСОБА_1, наданими Управлінням Державної казначейської служби України у Чернівецькому районі Вінницької області; ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2015 року, відповідно до якої, вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.02.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02.09.2014 року щодо ОСОБА_1 скасовано, є належними та допустимими доказами, які отримані у відповідності до встановленого порядку, містять інформацію щодо предмета доказування (набуття коштів без достатньої правової підстави), на підставі якого судом встановлено наявність обставини, що обґрунтовує вимоги позивача ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів.

Суд критично ставиться до тверджень представника співвідповідача ОСОБА_3 заступника начальника начальника Чернівецького відділення Могилів Подільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про те, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2015 року, відповідно до якої вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 03.02.2014 року скасовано, не зазначено про те, що призначену ОСОБА_1 міру покарання у вигляді штрафу в розмірі 25000 гривень, відмінено, тому відсутні підстави для повернення ОСОБА_1 сплачених ним коштів, оскільки, ухвала ВССУ від 16.04.2015 року містить чітку вказівку про скасування вироку Чернівецького районного суду Вінницької області (зокрема, і в частині призначеного покарання) та направлення справи на новий розгляд у суді першої інстанції.

Крім того, статтею 436 КПК України чітко визначено вичерпний перелік повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає обґрунтованими обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про повернення безпідставно набутих коштів.

При винесенні рішення, суд керується ст. 11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Вище викладене дає суду законні підстави вважати, що кошти в розмірі 25000 гривень помилково сплачені ОСОБА_1, а Управлінням Державної казначейської служби України у Чернівецькому районі Вінницької області набуто ці кошти без достатньої правової підстави, тому в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі ст., ст.1212, 1213 ЦК України та керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Чернівецькому районі Вінницької області та Могилів Подільську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Вінницькій області повернути ОСОБА_1, мешканцю с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, безпідставно набуті кошти в розмірі 25000 (двадцяти пяти) тисяч гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: Л.П. Цимбалюк