АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/355/17 Номер провадження 22-ц/786/1745/17Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

За участю секретаря: Зеленської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Полтавської області про визнання договору оренди землі припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 01.01.2011 між ним та відповідачем укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки на строк 5 років. 01.01.2011 земельна ділянка передана за актом приймання-передачі. Зазначав, що 01.02.2017 звернувся до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, оскільки вважав припиненим договір по закінченню його строку, однак йому було відмовлено, з тих підстав, що реєстрація договору була проведена 07.06.2012, тому підстави розірвання договору відсутні. Таким чином земельна ділянка повернута не була. Позивач вважає, що відповідач незаконно лише 07.06.2012 зареєстрував договір, а реєстрація договору оренди землі є лише адміністративним актом, тобто зовнішнім елементом щодо договору. Наголошував, що реєстрація лише посвідчує вказаний договір, однак не може впливати на його строки, про що йдеться у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-127.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року в позові відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 подавши на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

При цьому апелянтом зазначено, що суд першої інстанції дійшов не вірного висновку, що строк дії оренди земельної ділянки необхідно обраховувати саме з часу його реєстрації.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі»

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно державного акта серія ПЛ № 117590 від 10.02.2006 позивач є власником земельної ділянки площею 3,51 га, яка знаходиться на території Очеретуватської сільської ради Семенівського району Полтавської області (а.с. 5).

01.01.2011 сторони підписали договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років. Згідно п. 43 договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 6-9).

01.01.2011 сторони склали акт прийому-передачі земельної ділянки і встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с. 10, 11).

Договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у ОСОБА_3 районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.06.2012 №02169, на що вказує відповідна відмітка у договорі (а.с. 9).

На час укладення та державної реєстрації договору оренди від 01.01.2011 реєстрація договорів оренди землі здійснювалася органами Держкомзему.

У справі встановлено, та не заперечувався факт реєстрації договору у Державному земельному кадастрі.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 631 ЦК України визначається строк дії договору, яким є час протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин )є укладеним із моменту його державної реєстрації.

Чинним земельним законодавства, зокрема ст. 125 ЗК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що оскільки укладений договір підлягає державній реєстрації, то й відлік строку дії такого договору слід обраховувати з моменту його державної реєстрації.

Як вбачається, між сторонами договору була досягнута домовленість щодо строку дії договору, оскільки у п.43 укладеного договору чітко визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, а на момент підписання договорів оренди задовольняли сторони їх умови, про що свідчать їх підписи у договорі.

Таким чином, суд першої інстанції проаналізувавши умови договору та правові позиції Верховного Суду України, прийшов до вірно висновку що у відповідності до із пунктами 8 і43 договору оренди землі від 01.01.2011 договір набув чинності 07.06.2012 та діє 5 року з цієї дати по 07.06.2017.

Між тим, не є переконливими посилання апелянтів на правову позицію Верховного Суду України № 6-162цс 13 від 19 лютого 2014 року, оскільки зазначена правова позиція ВС України, висловлена з приводу правовідносин, які містять інший предмет позову (визнання договору оренди землі недійсним).

Однак як вбачається, на день перегляду судового рішення, з 08.06.2017 договір оренди припинив свою дію.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що орендодавець, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до орендаря про припинення договору оренди.

Оскільки між сторонами виник спір щодо моменту, з якого слід рахувати відлік строку дії договору, та враховуючи те, що строк дії договору оренди на час розгляду справи апеляційним судом сплив, з метою захисту права власності позивача, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову та визнання договору оренди землі від 01.01.2011 площею 3,5057 га, кадастровим номером :00:003:0029, укладеного між ОСОБА_2 та приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» припиненим з 08.06.2017.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ч.1 п. 4 ст. 3089 314, 316 ЦПК України,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року скасувати

Ухвалити нове рішення.

Визнати договір оренди землі від 01.01.2011 року площею 3,5057 га, кадастровим номером :00:003:0029, укладений між ОСОБА_2 та приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» припиненим з 08.06.2017.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ____________ ОСОБА_1