АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Крижанівської Г.В., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2015 року Київська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила витребувати земельну ділянку від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради площею, 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Справа № 752/21034/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5501/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що рішенням Київської міської ради від 29.10.2009 року № 660/2729 спірна земельна ділянка надана ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на підставі цього рішення йому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. 30.12.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки та 22.06.2010 року останній отримав Державний акт на право власності на цю земельну ділянку. Судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року № 660/2729 «Про передачу громадянину ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1» та визнано недійсним виданий ОСОБА_5 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований 22.11.2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за № 07-7- 05136. В частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на земельну ділянку відмовлено. Посилаючись на те, що рішення Київської міської ради визнано протиправним з моменту його прийняття та скасовано, спірна земельна ділянка перейшла до відповідача за відсутності волевиявлення власника земельної ділянки просили витребувати цю земельну ділянку у відповідача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2017 року позов задоволено. Витребувано земельну ділянку від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.04.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради 4 936 грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що позивач пропустив строк позовної давності. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2013 року базується виключно на рішенні окружного адміністративного суду від 01.03.2012 року, а тому позивач вже 01.03.2012 року знав про порушене право, проте звернувся до суду з даним позов 17.12.2015 року, через 11 днів після спливу строку позовної давності. Суд не взяв до уваги, що відповідач правомірно набув право власності на спірну ділянку на підставі договору купівлі-продажу та цей договір є чинним та він не знав та не міг знати про недотримання Київрадою процедури відведення цієї земельної ділянки ОСОБА_5. Спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача не поза його волею, а на підставі ним же прийнятого рішення, тобто не встановлено дефекту волі власника на передачу цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_5, а тому суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 388 ЦК України. Також суд не врахував правові позиції Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-1134цс15, постанову Вищого спеціалізованого господарського суду України у справі № 62/146 від 24.07.2012 року та ухвалу Верховного Суду України від 06.05.2010 року.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київської міської ради від 29.10.2009 року № 660/2729 ОСОБА_5 була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та на підставі цього рішення останньому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 22.12.2009 року № 07-7-05136.

30.12.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вказаної ділянки та 22.06.2010 року останній отримав Державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії НОМЕР_3, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 22.06.2010 року № 07-7-05592.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2013 року визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року № 660/2729 «Про передачу громадянину ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1»; визнано недійсним виданий ОСОБА_5 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований 22.11.2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за № 07-7- 05136; визнано недійсним, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га; визнано недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, зареєстрований 22.06.2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за № 07-7-05592 та визнано право власності на земельну ділянку за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2015 року, вищевказане рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на земельну ділянку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка вибула з володіння Київської міської ради поза її волею та строк позовної давності позивачем не пропущено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2015 року вбачається, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2013 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України було задоволено позов заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, у тому числі і щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1; визнання недійсним виданого ОСОБА_1 Державного акту на право власності на цю земельну ділянку, визнано за територіальною громадою міста Києва на цю земельну ділянку. Відтак позивач до скасування рішення суду в цій частині постановою Верховного Суду України від 13.05.2015 року вважав своє право на земельну ділянку поновленим.

Тобто, по - перше, строк позовної давності перервався у лютому 2013 року пред`явленням позову до ОСОБА_1 шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення договору купівлі - продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та після переривання позовної давності трирічний строк позовної давності не сплив, оскільки даний позов подано 23.12.2015 року (ст.257, ч. 3 ст. 264 ЦК України). По друге, позивач про те, що його право залишилося не поновленим дізнався після перегляду справи у порядку касаційного, а надалі апеляційного провадження та скасування рішення суду в цій частині ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2015 року.

Відтак доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності не відповідають встановленим обставинам та положенням ст.257, ст. 264 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин висновку Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-1134 цс 15 з огляду на наступне.

Статтею 2 Земельного Кодексу, який діяв на час передачі спірної земельної ділянки, визначено категорії земель відповідно до їх цільового призначення. Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель. Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

У справі, що розглядається встановлено, що спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель із споруд із земель зони зелених насаджень загального користування і територій лугів (земель рекреаційного призначення) без зміни цільового призначення земельної ділянки (категорії землі) та саме з цих підстав рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року № 660/2729 про надання земельної ділянки ОСОБА_5 визнано недійсним.

Оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку не проводилася ні на час передачі цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_5, ні надалі, то відповідно до вимог чинного земельного законодавства така земельна ділянка не може бути у користуванні чи у власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд будь - якої особи.

Ухвалення Київською міською радою рішення всупереч положенням земельного законодавства не свідчить про наявність волі територіальної громади на передачу землі у власність із зміненим цільовим призначенням.

У справі, розглянутій Верховним Судом України (№ 6-1134 цс 15) предметом спору був житловий будинок, відчуження якого не передбачає спеціальної процедури переведення такого будинку в інший статус.

Відтак у справі, розглянутій Верховним Судом України та у даній справі встановлено різні обставини, що не дає підстав для застосування вищезазначеного висновку.

Оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки не відбулася, рішення про надання такої земельної ділянки у власність скасовано, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що така земельна ділянка не може перебувати у власності відповідача та підлягає витребуванню у останнього.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді