Справа № 212/8028/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - Чайкіна І.Б.; секретарі судового засідання Гавеля Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1; відповідача (законного представника малолітнього відповідача) - ОСОБА_2; представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_7 законним представником якого є ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_7 законним представником якого є ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні приватною власністю, мотивуючи свою заяву тим, що з 1987 року вона є власником домоволодіння за адресою : АДРЕСА_2, де зареєстрована та проживає. Разом з нею у вищезазначеному будинку зареєстровані: її син ОСОБА_8, дочка - ОСОБА_2, онук - ОСОБА_9, ОСОБА_6 - який не є членом родини. У зв'язку із погіршенням її здоров'я їй важко стало утримувати домоволодіння, так як окрім неї ніхто із зареєстрованих осіб їй не допомагають утримувати вищевказане домоволодіння. Тому, на початку весни 2016 року, вона вирішила продати будинок, та на виручені кошти придбати квартиру. Про, що повідомила всіх зареєстрованих осіб у будинку, але погодився знятися з реєстрації тільки її син ОСОБА_8 Знайшовши покупця будинку, вона звернулася 28.07.2016 р. до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння, але отримала відмову у посвідченні договору купівлі-продажу, у зв'язку з тим, що у вищевказаному домоволодінні зареєстрована малолітня особа - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, а дозвіл органу опіки та піклування на укладення вищезазначеного договору не надається. У зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду із вищевказаною заявою.

Позивач до суду не з'явилася, її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Зокрема зосередив увагу, що позивачу складно поратися та утримувати домоволодіння. В зв'язку з цим, вона хоче продати будинок та мешкати в квартирі, проте постановою нотаріусу їй відмовлено у проведенні нотаріальної дії.

Відповідач ОСОБА_6 до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Відповідач (законний представник малолітнього відповідача) ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення які містяться в матеріалах справи. Зокрема в поясненнях зазначила, що вона та її дитина не втратили інтересу в користуванні вказаним домоволодінням. При цьому, мати постійно вчиняє скандали та бійки, в них наявні неприязні стосунки. Відповідач ОСОБА_6 є її дідом, вона так завжди вважала. В неї та її дитини відсутні речові права на інші житлові приміщення.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, оскільки не повинні бути порушені права малолітньої дитини.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_5 мешкає у домоволодінні. Доньку любить, але ОСОБА_2 мешкає на АДРЕСА_3. Позивачу складно утримувати домоволодіння. З ОСОБА_6 ситуація не зрозуміла. Скандалили дуже сильно. Також позивач не може оформити субсидію.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є сином позивача та братом відповідачки. Між ними склалися неприязні стосунки. В домоволодінні по вул. Симбірцева мешкав він особисто , ОСОБА_6, мати ОСОБА_5 , сестра ОСОБА_11 , потім він почав орендувати житло, сестра поїхала до Білорусії на років 5, залишилися мешкати в домоволодінні дідусь та мати. Потім сестра приїхала та жила в домоволодінні, потім через рік вийшла заміж, народила сина та десь 2012 році пішла жити до чоловіка. Рік тому ОСОБА_6 виїхав з домоволодіння, його забрала сестра. Відомо, що мати збирається продавати домоволодіння.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що в домоволодінні живе ОСОБА_5 з ОСОБА_6 ОСОБА_6 в домоволодінні не бачила вже більше року. Зараз мешкає ОСОБА_5 та її син. ОСОБА_2 вийшла заміж та переїхала до чоловіка.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_2 її невістка. Вона подарувала сину квартиру, заперечує щоб невістка ОСОБА_2 прописувалася в квартирі сина. З 2012 року вони живуть в квартирі яку подарувала. Стосунки з матір'ю у відповідача не дуже дружні, постійні сварки, ОСОБА_2 допомагала по господарству, жили разом з дідусем ОСОБА_6. Згодом дідуся забрали, та ОСОБА_2 з чоловіком та дитиною більше не ходять до ОСОБА_5 .

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_2, право власності зареєстровано в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 12.07.2006 р., № запису 39210 в книзі 182-60.( а.с.7,8).

Згідно довідки зареєстрованих осіб № 16 від 19.08.2016 р. в буд.АДРЕСА_2 зареєстровані: син позивача - ОСОБА_8 , дочка - ОСОБА_2, онук - ОСОБА_9, ОСОБА_6( а.с.9).

Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиної О.В. від 28.07.2016 року , ОСОБА_5 відмовлено у посвідчені договору купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 у зв'язку з тим, що вищевказаному домоволодінні зареєстрована малолітня особа - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, а дозвіл органу опіки та піклування не надається. ( а.с.13).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає з закону, або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Положеннями ст. 317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, яка є відображенням норм Конституції у галузевих нормативно-правових актах, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05.11.2014 року (справа №6-158цс14), яка є обов'язковою до застосування судами на підставі ст. 360-7 ЦПК України, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Згідно з нормами ч.ч. 2-4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Оскільки відповідачі не є власниками/співвласниками спірного житлового приміщення, їх право користування вказаним приміщенням є похідним від права користування ним - позивача ОСОБА_5, чиє право власності не припинилося.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено судом відповідач зі своєю неповнолітньою дитиною зареєстрована у будинку, є рідною донькою позивача (дитина онуком), а ОСОБА_6 мав спільний побут та мешкав у вказаному домоволодінні (зареєстрований у ньому), що підтверджується показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8 та не заперечувалось сторонами.

Крім того, між сторонами склалися неприязні стосунки, так постановою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 травня 2016 року (а.с. 44) встановлено наявність конфліктів на побутовому рівні.

ОСОБА_2, разом із сином - малолітнім ОСОБА_9, та ОСОБА_6 вибули із домоволодіння не з власної волі, іншого життя, яке можна було б вважати їх постійним місцем проживання не має, між сторонами наявні неприязні стосунки та перешкоди з боку позивача для вселення до домоволодіння, а тому судом відхиляються доводи позивача про те, що особи самостійно виїхала із квартири на інше місце проживання.

Посилання позивача, що вона не може продати домоволодіння і цим порушується її право власності підтвердження не знайшли. Так, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28 липня 2016 року зазначено, що ОСОБА_5 відмовлено у посвідченні договору купівлі - продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з тим, що у вищевказаному домоволодінні, який ОСОБА_5 має намір продати зареєстрована малолітня особа - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, а дозвіл органу опіки та піклування на укладення вищевказаного договору не надається (а.с. 13).

Представник Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради зазначив, що ОСОБА_5 не зверталася за отриманням вищевказаного дозволу, доказів протилежного (що зверталася та було відмовлено) суду не надано.

А отже, посилання позивача на перешкоди в розпорядженні будинком носить характер припущення.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_7 законним представником якого є ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні приватною власністю слід залишити без задоволення

Керуючись ст.ст. 9, 71-72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 169, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_7 законним представником якого є ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні приватною власністю - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 12.07.2017 року.

Суддя: І. Б. Чайкін