Справа № 161/4883/14-ц Провадження № 22-ц/773/14/17 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Категорія: 47 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Грушицького А.І., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

27 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, по вул. Володимирській, 5 в с.Тарасове Луцького району Волинської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 035224 від 17.03.2004 року. Відповідач ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,1399 га на підставі державного акту серії ЯМ № 484864 від 03.10.2012 року. Стверджує, що ОСОБА_3 відступив від визначеної генпланом забудови села межі довжиною50 м, що розділяє їх ділянки, в бік належної їй ділянки близько на 4 м., самовільно захопивши таким чином частину земельної ділянки площею приблизно 0,020 га. Крім того, відповідач на самовільно зайнятій ділянці знищив насаджені нею кущі та фруктові дерева, облаштувавши вглиб по всій довжині фундамент з метою встановлення огорожі.

Позивач вважає, що внаслідок самовільного захоплення ОСОБА_5 належної їй частини земельної ділянки, порушено її права як власника, оскільки позбавлено можливості користуватись та розпоряджатись спірною земельною ділянкою.

Просила суд зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 035224, виданого 17.03.2004 року земельною ділянкою 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, що розташована по вул. Володимирській, 5 в с. Тарасове Луцького району Волинської області, шляхом знесення встановленого відповідачем фундаменту для огорожі довжиною 50 м та перенесення в натуру меж, що розділяє її та відповідача ділянки, на межу визначену генеральним планом забудови с. Тарасове Луцького району Волинської області.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2014 року позов задоволено.

Ухвалено зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 035224, виданого 17.03.2004 року, земельною ділянкою 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, що розташована по вул. Володимирській, 5 в с. Тарасове Луцького району Волинської області, шляхом знесення встановленого ОСОБА_5 фундаменту для огорожі довжиною 50 м та перенесення в натуру меж, що розділяє належні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельні ділянки, на межу визначену генеральним планом забудови с. Тарасове Луцького району Волинської області.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2014 року в даній справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин справи.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 035224 від 17.03.2004 року, виданим на підставі договору дарування від 22.12.2003 року серії ВВА №534678, є власником земельної ділянки площею 0,1400 га, яка знаходиться в с. Тарасове Луцького району Волинської області (а.с. 6). 03.10.2012 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.06.2012 року, ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯМ № 484864 на право власності на земельну ділянку площею 0,1399 га, яка знаходиться в с.Тарасове Луцького району Волинської області (а.с. 26).

З акта Боголюбської сільської ради про проведення перевірки по встановленню меж земельних ділянок по вул. Володимирська в с. Тарасове згідно звернення ОСОБА_1 від 27.11.2013 року, вбачається, що комісією на підставі контрольної зйомки ПП «ЮКОМ», генплану с. Тарасове (вул.Володимирська) проведено заміри по розташуванню земельних ділянок по вул. Володимирська(права сторона) від ДНЗ «Сонечко» при обстеженні виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 на 4 м (а.с. 11).

Відповідно до листа Державної інспекції сільського господарства у Волинській області за № 01-22/201 від 23.01.2014 року, при проведені аналізу поданих картографічних матеріалів встановлено, що по вул. Володимирській в с. Тарасове межі земельних ділянок в натурі не відповідають розробленому генплану забудови, зміщено координати земельних ділянок, наявна невідповідність площ та промірів земельних ділянок в натурі до генплану забудови (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 1, 2, п. д) ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

У ч. 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. г) ч. 1 ст. 91 ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до висновку № О-48 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 06 червня 2017 року проведеної Волинською торгово-промисловою палатою експертом встановлено, що фактична площа земельної ділянки, що знаходиться по вул. Володимирській, 5 в с. Тарасове Луцького району Волинської області та відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 035224 від 17.03.2004 року належить ОСОБА_1 становить 0,1210 га, а фактична площа земельної ділянки, що знаходиться по вул. Володимирській, 7 в с. Тарасове Луцького району Волинської області та відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 484864 належить ОСОБА_3 становить 0,1422га. Такі фактичні розміри і площа вказаних земельних ділянок не відповідають державним актам на право власності на земельні ділянки виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Також встановлено накладання земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1. Загальна площа накладання земельної ділянки, яка належить відповідачу на земельну ділянку, яка належить позивачу по межі Б-В, становить 0,0177 га (а.с.103-112).

Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення(ст. 212 ЦПК України).

За змістом висновку № О-48 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 06 червня 2017 року не вбачається у звязку з чим відбулось зменшення земельної ділянки, належної позивачу.

Так в дослідницькій частині висновку по третьому питанню зазначено, що фактичні розміри і площа земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає державному акту в сторону зменшення довжини по межі А-Б на 3,49 м, по межі В-А на 3,65 м і в сторону зменшення по площі на 0,0177 га. Фактичні розміри та площа земельної ділянки ОСОБА_3 в сторону збільшення довжини по межі Г-В на 1,31 м в сторону збільшення по площі на 0,0023 га не відповідає державному акту.

Враховуючи зазначене експертом, не можна прийти до однозначного висновку, що розмір земельної ділянки ОСОБА_3 збільшився саме за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1, оскільки земельна ділянка ОСОБА_3 збільшилась по межі Г-В на 1,31 м а земельна ділянка ОСОБА_1 по цій межі не зменшувалась, а зменшувалась по межі А-Б та В-А на 3,49 м та 3,65 м відповідно.

Разом з цим, експертом встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 по площі збільшилась на 0,0023 га тоді як земельна ділянка ОСОБА_1 по площі зменшилась на 0,0177 га.

Отже беззаперечні докази, які б свідчили, що у звязку із накладенням належної ОСОБА_3 земельної ділянки на земельну ділянку належну ОСОБА_1, зменшилась її площа та розмір, у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач обгрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_3 відступив від визначеної генпланом забудови села межі довжиною50 м, що розділяє їх ділянки, в бік належної їй ділянки близько на 4 м, самовільно захопивши таким чином частину земельної ділянки площею приблизно 0,020 га, незаконно встановив фундамент для огорожі та порушив тверді межові знаки між їхніми земельними ділянками

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України).

Позивачем не доведено, що відповідач самовільно захопив частину її земельної ділянки площею приблизно 0,020 га.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (ст. 107 ЗК України).

З матеріалів справи вбачається, що як позивачем так і відповідачем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (а. с. 33-38).

В матеріалах даних технічних документацій містяться акти про погодження меж суміжними землекористувачами. Відмова ОСОБА_1 у погоджені ОСОБА_3 наявної між їх земельними ділянками межі була визнана Боголюбським сільським головою безпідставною про що зроблено відповідну відмітку.

Також з матеріалів справи вбачається і це не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 є вторинним власником земельної ділянки площею 0,1399 га по вул. Володимирській в с. Тарасове Луцького району. Дана земельна ділянка придбана ним у ОСОБА_6, в свою чергу останній придбав дану земельну ділянку у ОСОБА_7. В матеріалах справи містяться технічні документації із землеустрою щодо складання державних актів як ОСОБА_7, так і ОСОБА_6 з яких вбачається, що ОСОБА_1 погодила межі земельної ділянки суміжним землекористувачам ОСОБА_7 та ОСОБА_6. З часу придбання ОСОБА_5 даної земельної ділянки її конфігурація та розміри в сторону збільшення не змінились.

В суді апеляційної інстанції позивач вказувала, що спору щодо меж земельних ділянок між нею та попередніми власниками не виникало.

Разом з тим, як вбачається з наданої позивачем на обґрунтування позовних вимог виконавчої зйомки, проведеної ПП «Юком», при врахуванні зображень зроблених чорним кольором (фактичне розташування земельних ділянок) та зображень зроблених червоним кольором (розміщення земельних ділянок за генеральними планом забудови) усього масиву по вул.Володимирській с. Тарасове Луцького району, починаючи відлік від приміщення названого «Дитячий садок», має місце зміщення усіх земельних ділянок масиву з нахилом у праву сторону, включаючи земельні ділянки позивача та відповідача.

В суді першої інстанції про відхилення в межах усіх земельних ділянок масиву стверджували сільський голова та землевпорядник Боголюбської сільської ради.

З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, зокрема комплексу проведених робіт, а саме: топографо-геодезичних, картографічних, польових вимірів вбачається, що місце розташування кутів зовнішніх меж землекористування детально досліджено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості, які не змінювалися ОСОБА_5 з часу придбання спірної земельної ділянки у попереднього власника, що також підтверджується поясненнями відповідача в суді апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також аналогічний висновок міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю(ч. 1 ст. 152 ЗК України).

За таких обставин усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом знесення встановленого ОСОБА_5 фундаменту для огорожі довжиною 50 м та перенесення в натуру меж, що розділяє належні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельні ділянки, на межу визначену генеральним планом забудови с. Тарасове Луцького району Волинської області при встановлених судом обставинах справи порушить також і законне право власності на землю відповідача, що є недопустимим.

У звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2014 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді