Номер справи 220/3/17
Номер провадження № 2/220/128/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.;

при секретарі - Черняєвій С.П.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації Донецької області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2017 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу їх спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з нею, батько ж з 2010 року жодного разу матеріальної допомоги на її утримання не надав, не приймає участі у вихованні та взагалі не цікавиться життям дитини.

В засіданні, призначеному вперше на 08 лютого 2017 року неодноразово оголошувалась перерва, у т.ч. через неявку відповідача, востаннє на 18 липня 2017 року.

В судове засідання позивач не з'явилася, але надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила розглянути позов за її відсутності, Пояснила неможливість явки в судове засідання віддаленістю, труднощами з перебуванням та транспортним сполученням в зоні АТО.

Відповідач до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Направлені за адресою його місця реєстрації процесуальні документи повернулись на адресу суду з відміткою про неможливість вручення через відсутність адресата. Про зміну свого місця проживання ОСОБА_2 органи реєстації не повідомляв. У зв'язку з цим, було дано оголошення в пресу. В порядку ст.74 ЦПК України, слід вважати, що відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник третьої особи до суду не з'явився, надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов визнає, у направивленому суду висновку вказав про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

При даних обставинах, суд вважає за можливе провести заочний розгляд за наявними документами.

Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне.

Відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого виконкомом Єлизаветівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 09 серпня 2010 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Мар'їнським районним судом Донецької області постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментівна утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що видано виконавчий лист .від 11.08.2009 року.

ОСОБА_1, разом з донькою ОСОБА_3, з 14.08.2016 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, та за місцем проживання характеризується позитивно, про що свідчить довідка - характеристика КП «Мирком» Миронівської селищної ради Бахмутського району Донецької області.

Позитивно характеризується ОСОБА_1 і згідно довідки з місця роботи в КУ «Світлодарська міська лікарня», за підписами головного лікаря та інспектора по кадрах.

За Актом обстеження матеріально-побутових умов, складеного спеціалістами Артемівської районної державної адміністрації Донецької області від 23 січня 2017 року, ОСОБА_1, разом з донькою ОСОБА_3 та іншими членами сім'ї з 14.08.2016 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в будинку що відповідає всім вимогам житла, в якому створені необхідні умови проживання дитини. Батько дитини, бувший чоловік ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у вихованні дитини, проживає окремо.

Згідно дослідженої в судовому засіданні характеристики на учня 3 класу Миронівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Артемівської районної ради Донецької області, ОСОБА_3 характеризується позитивно, виховується матір'ю ОСОБА_1, батько ж дівчинки, за період з початку навчання доньки по день видачі довідки жодного разу не цікавився навчанням та вихованням доньки. Всі питання навчання, виховання, матеріального забезпечення здійснюються матір'ю.

З довідки Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області вбачається, що на виконанні у службі знаходиться виконавчий лист Мар'їнського районного суду Донецької області від 11.08.2009 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборгованість по аліментах ОСОБА_2, станом на 31.10.2016 року складає 45241,52 грн.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації Донецької області № 28/0507 від 25.05.2017 року, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 в зв'язку з невиконанням батьківських обов'язків.

Аналізуючи надані до суду документи, суд зазначає, що вони є об'єктивними, відображають істинне положення речей, та не спростовані відповідачем.

Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 150, 164, 165, 166, 180 - 183, 191 СК України, ст.ст. 8, 15 ЗУ "Про охорону дитинства".

Так, статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та нести відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно зі ст. 8 ЗУ " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею…( ст. 15 ЗУ " Про охорону дитинства").

Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання.

Приписами ст. 150 СК України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини ( ч.ч.1,2 ст.155 СК України).

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Крім цього, ЄСПЛ у справі "Стрижак проти України" констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано ЄСПЛ як порушення частини 1 статті 6 Конвенції з огляду на відмову повідомити заявника про дату та час слухання у цій справі (пункти 39-41 рішення).

Право на публічний розгляд справи позбавлене сенсу, якщо сторона, яка бере участь у справі, не повідомляється про судовий розгляд з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу для явки в суд у тому випадку, якщо особа вирішить скористатися своїм правом, передбаченим національним законодавством (пункт 21 у рішенні ЄСПЛ у справі "Яковлєв проти Російської Федерації").

Відповідач у даному цивільно - правовому спорі, не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, будь яких обставин, що спростовують доводи позивача не представив, що стало підставою для розгляду справи у його відсутності.

Ухвалюючи рішення в справі, суд враховує положення ст.164 СК України та ст. 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, за змістом яких суд лише у виняткових випадках, за наявності виключних обставин, може позбавити особу батьківських прав.

Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у рішенні від 18.12.2008 наголосив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

Суд, дослідивши всі обставини даного цивільно - правового спору, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку прийшов до висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини, п. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право дитини на сімейне життя і виховання.

Аналізуючи надані у справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що судом достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки, не займається її вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримує матеріально, тривалий час не цікавиться її станом здоров'я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до доньки щонайменшої батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду.

Доказів на підтвердження іншого суду не представлено.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 150, 155, 164 ч.1 п.2, 165, 180- 183 СК України, ст.10,11,58,60, 88, 209,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (місце реєтрації АДРЕСА_2) батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строки, протягом якого розглядалася заява, не включаються до строків на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Донецької області через Великоновосілківський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Г.М. Яненко