Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2005/17 Головуючий у 1 інстанції: Сидоренко Ю.В.
Є.У.№ 311/1811/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 10.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 500959234 від 10.09.2014 року, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику ОСОБА_4 кредит у сумі 47811,00 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені вказаним кредитним Договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. За інформацією, яка надійшла до Банку, позичальник ОСОБА_4 помер 18.09.2014 року. Про смерть позичальника кредитор дізнався із звернення Спроге 1.1., яке надійшло до ПАТ «Альфа-Банк» 26.09.2014 року. Дізнавшись про відкриття спадщини, кредитор пред'явив кредиторські вимоги до спадкоємців в строки та у порядку, передбаченому ст.1281 ЦК України.

28.01.2015 року позивач надіслав на адресу Дніпрорудненської державної нотаріальної контори претензію вих.№7897-34-б/б з вимогами до спадкоємців колишнього Позичальника ОСОБА_4 В подальшому, претензія №7897-34-6/6 від 28.01.2015 року була передана за належністю до Василівської державної нотаріальної контори, яка поінформувала ПАТ «Альфа-Банк» листом від 06 лютого 2015 року вих. №74/02-14 про те, що заведена спадкова справа №8/2015. Спадщину прийняла за законом дружина спадкодавця - ОСОБА_3. В даному випадку договірні зобов'язання не є нерозривно пов'язаними з особою позичальника, оскільки можуть бути виконані його спадкоємцем - ОСОБА_3. Тому, 23.04.2015 року спадкоємцю ОСОБА_3 був надісланий лист з вимогою про досудове врегулювання спору (вих. №38550-34-6/6), однак у досудовому порядку вимоги позивача залишилися не виконаними та станом на 13.05.2015 року зобов'язання спадкодавця перед ПАТ «Альфа-Банк» за Договором №500959234 від 10.09.2014 року не виконані та заборгованість спадкодавця перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 500959234 від 10.09.2014 pоку, станом на 23.05.2016 року складає 34931,76 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 34931,76 (Тридцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять одна гривня 76 копійок).

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним Договором №500959234 від 10.09.2014 року в сумі 34931,76 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк"як позичальником та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 500959234 від 10.09.2014 року, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 47811,00 грн., а позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені вказаним кредитним Договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту (а.с.19-23).

18 вересня 2014 року позичальник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.28).

Як зазначає позивач, йому стало відомо про смерть позичальника 26.09.2014 року.

28.01.2015 року кредитор ПАТ "Альфа-Банк" пред'явив вимоги до спадкоємців, направив на адресу Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області заяву-претензію від 28.01.2015 року за вих..№7897-34-б/б, копія якої є в матеріалах справи (а.с.29-31).

06.02.2015 року Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області на адресу ПАТ "Альфа-Банк" направлено лист, в якому повідомлено про заведення державною нотаріальною конторою спадкової справи за № 8/2015 та зазначено, що спадщину за законом прийняла дружина спадкодавця - відповідач по справі.

За повідомленням нотаріуса станом на 20 грудня 2016 року спадкова маса та вартість успадкованого майна не визначена. Свідоцтва про право на спадщину за законом не видавалися (а.с.145).

Судом враховано, що за положеннями ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.2 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом також було враховано положення ст. ст. ст.1281 ЦК, за якими спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, а відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Тобто, вимогами чинного цивільного законодавства України передбачений обовязок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", на які правильно послався суд першої інстанції, спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання спадкового майна відповідачем та вартості цього майна.

Всупереч посиланням апеляційної скарги на те, що судом не зясована наявність спадкового майна та його вартість, судом була витребувана з нотаріальної контори спадкова справ, копія якої міститься в матеріалах справи.

Разом з тим у спадковій справі немає зазначення про наявність виявленого спадкового майна, його вартість, місцезнаходження тощо.

Відтак факт одержання дружиною померлого боржника майна в порядку спадкування після смерті чоловіка не доведений.

Банк жодними доказами не довів наявність спадкового майна одержаного відповідачем у спадщину й можливості погашення зобов'язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на положення ч.1 ст.1282 ЦК України, за якими на спадкоємця покладається обов'язок задовольнити вимоги кредитора лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину, та враховуючи відсутність в матеріалах справи даних щодо одержання у спадщину будь-якого майна та щодо вартості спадкового майна, одержаного відповідачкою суд першої інстанції був позбавлений можливості задовольнити позов.

Банк навіть не зазначає про наявність будь-якого спадкового майна, не зазначає про наявність перешкод для виявлення такого майна.

Посилання суду в оскаржуваному рішенні щодо того, що з вимогою-претензією до спадкоємця про погашення суми заборгованості за кредитним договором № 500959234 від 10.09.2014 року в розмірі 34931,76 грн. кредитор ПАТ "Альфа-Банк" звернувся лише 23.04.2015 року, тобто за спливом шестимісячного строку, встановленого положеннями ч.2 ст.1281 ЦК України, судова колегія вважає такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Так, про смерть позичальника кредитор ( позивач) дізнався із звернення Спроге 1.1., яке надійшло до ПАТ «Альфа-Банк» 26.09.2014 року. Вже 28.01.2015 року позивач надіслав на адресу Дніпрорудненської державної нотаріальної контори претензію про наявність своїх вимог.

Тому судова колегія вважає безпідставним посилання суду першої інстанції та відповідача на пропуск позивачем строку звернення кредитора спадкодавця з вимогами про погашення боргу.

Разом з тим, помилкове твердження суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення з вимогами до спадкоємців, не впливає на остаточний висновок ухваленого судом рішення, позаяк суд мотивував відмову у позові не лише цими обставинами, а й відсутністю спадкового майна.

Судова колегія також враховує, що позивач не позбавлений права у разі виявлення спадкового майна у відповідності до ст. 1282 ЦК у разі відмови спадкоємця від одноразового платежу, звернутися до суду з позовом про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: