Справа № 461/198/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/2809/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

за участю позивача ОСОБА_3, представників третіх осіб Ярової А.А., Матковської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ ЛьвівОРГРЕС, треті особи: Галицький ВДВС ЛМУЮ у Львівській області, Публічного акціонерного товариства "Львіволенерго", відділ національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Львівській області, Держенергонагляд у Західному регіоні, Львівська міська рада, Сихівська районна адміністрація, Державна фіскальна служба України, Галицька об"єднана податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області про визнання дій неправомірними та зобов"язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 22 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає його незаконним та таким, що ухвалене при неповно встановлених обставинах справи, в зв"язку з чим таке рішення підлягає скасуванню. Стверджує, що ПАТ "Львівобленерго" не надає документ, який би регулював відносини мешканців гуртожитку та балансоутримувача, а також не надає своєчасно необхідної достовірної інформації. Звертає увагу, що вона немає можливості безперешкодного доступу до засобів обліку електроенергії, як споживач. В апеляційній скарзі просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити та визнати дії ПАТ "ЛьвівОРГРЕС" неправомірними, а саме:

щодо надання неправдивої інформації, що ПАТ "ЛьвівОРГРЕС" не є балансоутримувачем 1-го під"їзду будинку АДРЕСА_1

щодо надання неправдивої інформації, що електролічильник на АДРЕСА_1 знаходиться на загальному коридорі;

щодо надання неправдивої інформації, що вона не є безпосередній споживач;

що є проект згідно якого немає можливості перенести електролічильник;

встановлення електролічильника на кв. 1а без проекту;

здійснення розрахунків за спожиту електроенергію без документа який би визначав порядок таких розрахунків та врегулював відносини ПАТ "ЛьвівОРГРЕС" і позивача згідно чинного законодавства України;

ненадання відповідей на її звернення;

невиконання своїх обов"язків як балансоутримувача згідно ЦПК України, ст. 526 ЦПК України.

Зобов"язати ПАТ "ЛьвівОРГРЕС" надати позивачу можливість безперешкодного доступу до внутрішнього засобу обліку електроенергії на кв. 1а, де вона - ОСОБА_6 мешкає за вищезгаданою адресою, шляхом перенесення його на загальний коридор.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, пояснення представників третіх осіб, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 /а.с.63/.

ПАТ "ЛьвівОРГРЕС" належить на праві колективної власності 1-й під'їзд житлового будинку під гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.164, 165/.

14.02.2013 року позивач звернулася із заявою до ПАТ "Львівобленерго", в якій просила забезпечити їй доступ до електролічильника, який знаходиться за зачиненими дверима та перенести її лічильник. У відповідь на заяву ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" повідомило позивача, що лічильник встановлений згідно Проекту і переносити його немає технічної можливості /а.с.61/.

Згідно відповіді ПАТ "Львівобленерго" від 05.04.2013 року №145-133 на заяву ОСОБА_3 від 25.03.2013 року, останню повідомлено, що ПАТ "Львівобленерго" уклало договір з ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" про постачання електричної енергії гуртожитку по вул. Г.Хоткевича, 6 у м. Львові. ВАТ "ЛьвівОРГРЕС" розраховується по вказаному гуртожитку за спожиту енергію з ПАТ "Львівобленерго" за показниками загальнобудинкового приладу. Переведення мешканців гуртожитку на прямі розрахунки з ПАТ "Львівобленерго" можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок відповідним наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради /а.с.65/.

У відповідь на скаргу ОСОБА_3 відділ НКРЕ у Львівській області листом від 25.04.2013 року №30-13-24/144, повідомило про те, що переведення квартир позивача в будинку, на прямі розрахунки з ПАТ "Львівобленерго" можливе лише після проведення процедури розпуску загальнобудинкового обліку електроенергії у їх житловому будинку /а.с.65/.

Листом від 08.07.2013 року №01/10-1035 Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Західному регіоні повідомила ОСОБА_3 про те, що переведення мешканців гуртожитку на прямі розрахунки з ПАТ "Львівобленерго" можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок відповідним наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради /а.с.65/.

Як вбачається із змісту листа від 09.07.2013 року №146-3989 ПАТ "Львівобленерго" у відповідь на звернення ОСОБА_3 щодо процедури укладення договору користування електричною енергією, повідомило, що постачання електричної енергії гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії укладеного між ПАТ "Львівобленерго" та ВАТ "ЛьвівОРГРЕС". Переведення мешканців гуртожитку на прямі розрахунки з ПАТ "Львівобленерго" можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок відповідним наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради /а.с.66/.

Відповіддю відділу НКРЕ у Львівській області від 10.08.2015 року №207/45/21-15 повідомлено ОСОБА_3, що постачання електричної енергії за регульованими тарифами відповідно до отриманої ліцензії здійснює ПАТ "Львівобленерго". Балансоутримувач гуртожитку не є постачальником електричної енергії, а лише утримує внутрішньо будинкові системи електропостачання. Розрахунки мешканців гуртожитку за спожиту електричну енергію мають здійснюватися безпосередньо з власником гуртожитку. Переведення мешканців гуртожитку на прямі розрахунки з електропостачальником за показниками індивідуальних приладів обліку встановлених в помешканнях (кімнатах), можливе лише за умови набуття гуртожитком статусу житлового будинку та приведення розрахункових засобів обліку споживачів у відповідність до вимог нормативно-технічних документів /а.с.141/.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом першої інстанції дано належну правову оцінку наявним доказам у справі.

На заяви, запити, звернення та скарги позивача, адресатами надавались належні відповіді, в зв"язку з чим відсутні підстави вважати неправомірними дії відповідача щодо надання неправдивої інформації на звернення позивача.

Відповідно до ст.1 ст.29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору (ст.1 Закону).

У відповідності до ст.29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ "ЛьвівОРГРЕС" не є постачальником електричної енергії, оскільки діяльність з виробництва, передачі та постачання електричної енергії здійснюється на умовах отримання відповідної ліцензії. Постачання електричної енергії за регульованими тарифами відповідно до отриманої ліцензії здійснює ПАТ "Львівобленерго". ПАТ "ЛьвіОРГРЕС", як балансоутримувач гуртожитку, лише утримує внутрішньо будинкові системи електропостачання.

Згідно п.1.6 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою національної комісії з регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року (далі Правила), договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку що ПАТ "ЛьвівОРГРЕС" є основним споживачем, а ПАТ "Львівообленерго" постачальником електричної енергії.

Одночасно, відносини між громадянами та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.

Згідно п.2 ПКЕЕН, об'єкт споживача - житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування;

Відповідно до п.3 ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Згідно п.5 ПКЕЕН, у багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає договори з кожним наймачем (власником) квартири.

Із вказаних положень ПКЕЕН вбачається, що договори між громадянами та енергопостачальниками укладаються у випадку електропостачання для забезпечення житлового будинку, квартири у багатоквартирному будинку, тобто тих приміщень, які знаходяться у статусі "житловий будинок".

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного проживання у ній (ст.380 ЦК України).

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ч.1 ст.382 ЦК України).

Стаття 127 ЖК України встановлює, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Із змісту вказаного положення Закону, гуртожитки використовуються та мають статус "гуртожиток", що не є житловим будинком.

Таким чином, постачання електроенергії гуртожиткам (забезпечення електроенергією проживаючих у ньому осіб) здійснюється в порядку, передбаченому Правилами користування електричною енергією, затверджених Постановою національної комісії з регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, а не ПКЕЕН, відтак і укладення договорів про постачання електроенергії між власниками приміщень (квартир) у гуртожитку та електропостачальниками можливе лише після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок.

У відповідності до п.3.7 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою національної комісії з регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, місця та умови встановлення розрахункових засобів обліку визначаються згідно з ПУЕ та проектними рішеннями.

Засоби обліку мають бути встановлені таким чином, щоб для контролю за обсягом споживання електричної енергії забезпечити технічну можливість безперешкодного доступу до засобів обліку: 1) які встановлені на об'єктах електропередавальної організації, - відповідальних працівників Держенергонагляду, постачальника електричної енергії та споживача; 2) які встановлені на об'єктах споживача (основного споживача), - відповідальних працівників Держенергонагляду, постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) та субспоживача; 3) які встановлені на об'єктах субспоживача, - відповідальних працівників Держенергонагляду, постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) та основного споживача.

Відповідно до 8.1. Правил постачальник електричної енергії за регульованим тарифом, зокрема має право: на безперешкодний доступ (за пред'явленням службового посвідчення) до електричних установок споживача для проведення технічної перевірки засобів обліку, контролю за рівнем споживання електричної енергії, контрольного огляду електричних мереж від межі балансової належності до точки обліку та технічної перевірки засобів обліку споживача відповідно до умов укладених договорів, а також для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого цими Правилами порядку та умов договору, виконання інших робіт відповідно до договору (п.5). З наведеного випливає, що в даній ситуації право безперешкодного доступу до електричних установок стосується постачальника електричної енергії.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені позовні вимоги позивача з врахуванням встановлених обставин по справі, не ґрунтуються на вимогах Закону та є безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк