Провадження № 4-с/761/289/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу представника Державного підприємства «АНТОНОВ» на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинського О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року Державне підприємство «АНТОНОВ» (надалі по тексту - Стягувач) звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою, в якій просило суд визнати неправомірним повідомлення Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ в м.Києві про повернення судового наказу у справі за №761/34849/14-ц без прийняття до виконання, а також зобов»язати державного виконавця Рибчинського О.В. або іншу посадову особу Шевченківського РВ ДВС ГТУЮ в м.Києві задовольнити вимогу ДП «АНТОНОВ» та усунути порушення права.

Свої вимоги стягувач обґрунтовував тим, що по теперішній час судовий наказ у справі за №761/34849/14-ц від 16.04.2015 р. про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості в сумі - 2244,56 грн. не виконано, а державним виконавцем було винесено оскаржуване рішення у форму повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання від 09.03.2017 року безпідставно. Зокрема, як підставу для прийняття оскаржуваного рішення державний виконавець посилається на ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у судовому наказі не зазначено про те, чи стягнення є солідарним, не зазначено одного боржника та не вказано реєстраційні номери облікових карток платників податків - боржників. Між тим, вказаний Закон в редакції від 21.04.1999 року не передбачає обов»язкового зазначення у виконавчому документі вказаних державним виконавцем обставин, який самостійно вправі отримати інформацію про боржників. Відтак, з винесеним рішення державного виконавця скаржник не згоден та вважає його необґрунтованим та незаконним, а тому вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник скаржника подану скаргу підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Суб'єкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання свого представника не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи оповіщався в установленому законом порядку, про поважність причин неявки до суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 16 квітня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва стягувачу було видано судовий наказ від 25.12.2014 року справі за №761/34849/14-ц про стягнення з боржників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ДП «АНТОНОВ» заборгованості в сумі - 2244,56 грн. (а.с. 6-7).

Листом від 21.02.2017 року стягував звернувся до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві із вимогою про примусове виконання вказаного рішення та стягнення з ОСОБА_2 усієї вказаної суми боргу (а.с. 8-9).

Між тим, старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ в м.Києві Рибчинським О.В. було винесено рішення у формі повідомлення про повернення вказаного виконавчого документу без прийняття до виконання від 09.03.2017 року на підставі ч.2 ст.4, п.п.3,4 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у судовому наказі не зазначено про те, чи стягнення є солідарним, не зазначено одного боржника та не вказано повні анкетні данні боржника, реєстраційні номери облікових карток платників податків - боржників.

Посилаючись на безпідставність застосування державним виконавцем норм нового Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, сторона стягувача вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин вимоги вказаного Закону в редакції від 21.04.1999 року, яким не було передбачено відмови у прийнятті виконавчого документу з викладених у оскаржуваному повідомленні підстав.

В той же час, суд вважає вказане посилання сторони стягувача безпідставним з огляду на наступне. Так, за загальновизначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як вже зазначено судом, то судовий наказ у цій справі було видано в 2015 році, але звернуто до виконання вже під час дії Закону України «Про виконавче провадження» в новій редакції, що вступила в дію з 05.10.2016 року.

При цьому, за умовами п.7 Перехідних Положень вказаного Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершується у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відтак, з огляду на подання стягувачем для здійснення виконавчих дій до відділу ДВС судового наказу в лютому 2017 року до вказаних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції, що вступила в дію з 05.10.2016 року.

За умовами ч.4 ст.4 вказаного Закону визначено право повернення виконавчого документу виконавцем без прийняття до виконання, якщо документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягував не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст..26 цього Закону.

Також, згідно ч.2 ст.4 вказаного Закону зазначено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Крім того, за п.п.3,4 ч.1 ст.4 цього Закону у виконавчому документі зазначаються - прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

При вивченні змісту судового наказу від 25.12.2014 року у цій справі вбачається, що він не відповідає вимогам нового Закону України «Про виконавче провадження», хоча повинен відповідати з огляду на його подання до примусового виконання під час дії такого Закону. Зокрема, судовий наказ від 25.12.2014 року не містить реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника, у ньому не зазначено обов»язок чи право стягнення є солідарним і боржника, з якого необхідно стягнути борг.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення державного виконавця прийнято у відповідності до вимог чинного на час подання виконавчого документа Закону України «Про виконавче провадження», а відтак підстав для задоволення скарги ДП «АНТОНОВ» у запропонованій стягувачем редакції суд не вбачає.

Керуючись ст..58 Конституції України, ст. ст..4, 7 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу представника Державного підприємства «АНТОНОВ» на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинського О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 09 березня 2017 року, а саме наказу Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/34849/14-ц, що виданий 16.04.2015 року, - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: