УХВАЛА

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області Міністерства юстиції України, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області Міністерства юстиції України, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області Міністерства юстиції України, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, виключення майна з акту опису та арешту та скасування арешту; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», про поділ майна подружжя та визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що попередній шлюб ОСОБА_4 з ОСОБА_6 було припинено 20 червня 2003 року. З 24 вересня 2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 До реєстрації шлюбу, а саме з жовтня 2003 року вони проживали з відповідачем однією сім'єю в будинку АДРЕСА_2, належному відповідачу на праві власності. Вони вели спільний бюджет та спільне господарство. Відповідач працевлаштував її на належному йому підприємстві, вона оплачувала його лікування в лікувальних закладах, піклувалась про його батьків та його сина від першого шлюбу.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2013 року встановлено, що 8 квітня 2004 року відповідач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору спільної діяльності з будівництва житлового комплексу «Башта», що розташований за адресою: АДРЕСА_3, укладеного 12 вересня 2003 року між ТОВ «Перспектива Інвестмент» та ОСОБА_4, 30 січня 2004 року останнім було отримано спірну квартиру як майнову долю в спільному майні вартістю 981 155 грн 95 коп.

Зазначала, що внаслідок її трудових та грошових затрат цінність вказаної квартири значно збільшилась і згідно звіту про оцінку майна станом на 7 серпня 2014 року її вартість становила 4 123 200 грн.

Також вказаним рішенням апеляційного суду Дніпропетровській області від 5 грудня 2013року, що набрало законної сили, за ОСОБА_4 визнано право власності на частину доходів ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» за 2012 рік, яка пропорційна його внеску до статутного капіталу. Відповідно до даних звіту про фінансові результати за 2012 рік дохід товариства склав 6 млн. 547 тис. грн.

Також зазначала, що вона доглядала за їх спільною з відповідачем дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею 6-річного віку (до середини 2011 року), у зв'язку з чим просила врахувати інтереси малолітньої дочки і факт неподільності квартири в натурі та звернути увагу на те, що за час її перебування в шлюбі з відповідачем, останнім було придбано у власність і інше майно, що є їх спільною сумісною власністю, однак його перелік та підтверджуючі документи у неї відсутні, їх отримання є неможливим.

Позивач просила, з урахуванням уточнених вимог, визнати факт проживання її та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2003 року 31 грудня 2003 року та з 1 січня 2004 року по 24 вересня 2004 року; припинити право власності ОСОБА_4 на квартиру № 84, за адресою: АДРЕСА_3; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на вказану квартиру; визнати право спільної сумісної власності її та відповідача на вказану квартиру; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на квартиру, виключити її із акту опису та арешту і скасувати арешти на квартиру, накладені постановами Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданими 11 лютого 2013 року, постановами Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданими 12 листопада 2013 року, постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження, виданою 15 листопада 2010 року, а також накладені Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що за час шлюбу з ОСОБА_3 вартість спірної квартири, завдяки її фінансовій та особистій трудовій участі, зросла з 981 155 грн 95 коп., як вказано в договорі № 17-2-4, укладеному 12 вересня 2003 року між ТОВ «Перспектива Інвестмент» та ним до 4 123 200 грн, про що зазначено у звіті про оцінку майна від 7 серпня 2014 року.

Також за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, у липні 2008 року, ним було придбано легковий автомобіль марки BMW X5, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. За даними звіту про оцінку майна від 16 березня 2015 року, вартість якого складає 789 366 грн.

Частково погоджувався з віднесенням спірної квартири до об'єкту спільної сумісної власності подружжя, з подальшим розподілом і відступленням від засад рівності часток подружжя, оскільки квартира істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок трудових та грошових затрат ОСОБА_3 Крім того, вони мають малолітніх дітей.

Зазначав, що експертна вартість квартири складає 4 123 200 грн, з урахуванням вартості автомобіля у розмірі 789 366 грн, вартості частки ОСОБА_3 в доходах ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» в сумі 982 050 грн, його доля в квартирі дорівнює 1 175 892 грн, що складає 29/100 частин останньої.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на 29/100 частини спірної квартири та на легковий автомобіль марка BMW, модель Х5, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 7 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з жовтня 2003 року по 31 грудня 2003 року та з 1 січня 2004 року по 24 вересня 2004 року.

Припинено право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на вказану квартиру.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказану квартиру.

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 71/100 частину квартири АДРЕСА_1

Виключено із акту опису та арешту та скасовано арешти з вказаної квартири, накладені постановами Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданими 11 лютого 2013 року, постановами Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження і арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданими 12 листопада 2013 року, постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження, виданою 15 листопада 2010 року, а також накладені Самарським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Дніпропетровській області.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на наступне майно: 29/100 частин квартири № АДРЕСА_1; легковий автомобіль марки BMW X5, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Кредит Дніпро» рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2003 року по 24 вересня 2004 року, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про власність», істотності збільшення вартості квартири, належної відповідачу, за період шлюбу, а саме з 2004 року по травень 2006 року, поділу майна в тому числі квартири, як спільної сумісної власності подружжя.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, районний суд виходив із того, що він придбав спірний автомобіль за час шлюбу, у той час як ОСОБА_3 не ставила питання про його поділ як об'єкта спільної сумісної власності подружжя. Крім того, ОСОБА_4 визнав факт грошових затрат ОСОБА_3, що мали наслідком істотне збільшення вартості спірної квартири (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, судом вірно визначено правовідносини сторін та закон, який їх регулює, а наданим сторонами доказами дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що спірна квартира придбана ОСОБА_4 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 і не може вважатись їх спільною сумісною власністю, так як не довела вкладання спільних коштів. Крім того, суд зазначив, що районний суд не залучив до участі у справі банк, як кредитора сторін, та державного реєстратора.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 24 вересня 2004 року ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від цього шлюбу у них народились діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

До реєстрації шлюбу, а саме з жовтня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю у будинку АДРЕСА_2, належному ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27 серпня 2002 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4

Зазначені обставини відповідач визнав, вони підтверджуються наданими суду та належним чином оціненими доказами, а тому згідно з ч. 1 ст. 61, ст. 212 ЦПК України районний суд вірно встановив факт проживання сторін без реєстрації шлюбу.

Також судом встановлено, що 12 вересня 2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» та ОСОБА_4 було укладено договір спільної діяльності з будівництва житлового комплексу «Башта», розташованого по АДРЕСА_1.

За умовами цього договору ОСОБА_4 було отримано квартиру АДРЕСА_1, як майнову долю в спільному майні вартістю 981 грн 155 грн 95 коп.

Фактично станом на 30 січня 2004 року у вказаній квартирі була цементна стяжка, скління житлових кімнат стрічкового типу, вхідні двері, загальна система водовідведення та система опалення кондиціонування. Також до квартири були підведені системи водопроводу та електропостачання.

8 квітня 2004 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на зазначену квартиру.

У липні 2008 року ОСОБА_4 було придбано легковий автомобіль марки BMW Х5, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

З 2009 року ОСОБА_4 є учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімтрейдінггруп» із внеском до статутного капіталу у розмірі 9 450 грн, що становить 15 % від статутного капіталу товариства.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року визнано право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано право власності ОСОБА_4 на частину доходів ТОВ «Укрхімтрейдинггруп» за 2012 рік, яка пропорційна його внеску до статутного капіталу та визначається згідно із чинним законодавством.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на спірну квартиру та ухвалено нове рішення, яким у задоволені цих вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватись згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), майно, придбане внаслідок спільної паці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити із того, що відповідно до чинного законодавства спільною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.п. 1, 2 ст. 17, ст. 18 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності,якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й т обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Суд першої інстанції наведене врахував та вірно вважав, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя з огляду на те, що внаслідок грошових затрат ОСОБА_3 її вартість істотно збільшилась. Крім того, ОСОБА_3 довела наявність обставин, які є підставою для збільшення її частки у спільному майні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду, вважав, що спірна квартира не може бути спільною сумісною власністю сторін, оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права, як спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, відмовлено.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що позивачем заявлені вимоги не з підстав ст. 74 СК України, а з підстав, передбачених Законом України «Про власність», тобто підстава та предмет позову інший і вказане рішення суду не може бути преюдиційним.

При цьому апеляційний суд не звернув увагу також і на те, що протягом 2004 року - травня 2006 року ОСОБА_3 було здійснено придбання та монтаж підлоги (ламінату), міжкімнатних дверей, гіпсокартонних стінових плит, сантехніки та дизайнерських меблів, ремонтно-оздоблювальні роботи в житлових кімнатах, коридорах, прихожій, на кухні-їдальні, постирочній та санвузлах. Вказане підтверджується доказами, визнаними належними та дослідженими судом першої інстанції: договору підряду від 1 серпня 2004 року, актам приймання-передачі виконаних ремонтно-будівельних робіт і узгодження договірної ціни за виконані роботи і поставлені матеріали від 25 жовтня 2004 року, від 18 січня 2005 року, від 12 квітня 2005 року, від 24 липня 2005 року, від 10 жовтня 2005 року, від 30 листопада 2005 року, квитанціям до прибуткових касових ордерів від 10 вересня 2004 року, від 27 жовтня 2004 року, від 21 січня 2005 року, від 14 квітня 2005 року, від 27 червня 205 року, від 12 жовтня 2005 року, від 30 листопада 2005 року, копіям технічного паспорту станом на 18 вересня 2008 року, договору іпотеки від 30 вересня 2008 року.

Крім того, згідно звіту про оцінку майна - спірної квартири, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 станом на 7 серпня 2014 року вартість спірної квартири становила 4 123 200 грн. Тобто, вартість спірної квартири значно збільшилась.

Отже, висновки апеляційного суду про те, що спірна квартира не може вважатись спільної сумісною власністю подружжя, є невірними.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд визнав факт збільшення вартості квартири за рахунок коштів позивача. Апеляційний суд ці доводи й докази не спростував.

Посилання апеляційного суду на незалучення до участі у справі банка та державного реєстратора не може бути безумовною підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення суду (ч. 2 ст. 308 ЦПК України), оскільки суд прийняв апеляційну скаргу банку, дослідив його доводи, проте вони не спростовують висновки суду першої інстанції, а ухваленим рішенням суду його права та обов'язки не зачіпляються.

За таких обставин апеляційний суд, скасувавши законне та обґрунтоване рішення та ухваливши нове рішення про відмову у позові, невірно визначився з характером спірних правовідносин та не застосував норму права, яка підлягала застосуванню.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року скасувати, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 7 червня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик