Номер провадження: 22-ц/785/1892/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка виступає як законний представник ОСОБА_5, Одеської міської ради, Іллічівської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, яка виступає як законний представник ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції про встановлення факту батьківства, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4, яка виступає як законний представник ОСОБА_5, ОМР, Іллічівської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що що після смерті ОСОБА_6, який помер 07.01.2012 р. відкрилася спадщина, яка складається з кв. № 90, в буд. №18, по вул. Ак. Заболотного, в м. Одесі, та кв. № 15, в буд. №39/1, по вул. Леніна, в м. Іллічівську. На їх думку вони є спадкоємцями другої черги, так як померлий є їх рідним братом.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину вони звернулися у встановлені законом строки до нотаріальної контори. Проте, у видачі свідоцтва їм було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майна та в звязку з наявним спором з ОСОБА_4, яка виступає в інтересах малолітньої ОСОБА_5, яка вважає, що померлий ОСОБА_6 є батьком малолітньої.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просять визнати за ними, в рівних частках, по 1/2 частки за кожним, на зазначені вище квартири в порядку спадкування за законом. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_4, яка виступає як законний представник ОСОБА_5 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції про встановлення факту батьківства, визнання права власності в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що з січня 2006 р. по 21 серпня 2008 р. вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка з ОСОБА_6

Під час їх спільного проживання вона завагітніла від ОСОБА_6 та народила ОСОБА_5. Запис про батька дитини був зроблений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Згодом 21 серпня 2008 р. вона з ОСОБА_6 зареєструвала шлюб, який був розірваний рішенням суду 16 березня 2011 р.

Позивач стверджує, що батьком малолітньої дитини є ОСОБА_6, який після народження дитини, визнав її своєю дочкою, піклувався про неї, вони, як до народження так і після народження дочки вели спільне господарство, ОСОБА_6 надавав матеріальну допомогу. Проте, ОСОБА_6 не встиг визнати своє батьківство у встановленому законом порядку, так як 17 січня 2012 році помер.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_4 просила встановити факт батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5, посилаючись на те, що малолітня є спадкоємцем першої черги після смерті її батька ОСОБА_6, просить визнати за останньою право власності в порядку спадкування за законом на кв. № 90, в буд. №18, по вул. Ак. Заболотного, в м. Одесі, та кв. № 15, в буд. №39/1, по вул. Леніна, в м. Іллічівську.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4, заявлені в інтересах малолітньої ОСОБА_5 задоволено частково, встановлено факт батьківства ОСОБА_6, відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесено зміни до актового запису про народження № 35 від 20 грудня 2007 року, складеного Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, зазначивши у відомості про батька та вказавши батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України.

Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмволено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилено, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 22 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року заяву про забезпечення позову задоволено повністю, накладено арешт на АДРЕСА_2, накладено арешт АДРЕСА_1.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 сінчя 2015 року провадження по справі зупинено до спливу встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме по 24.03.2015 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 2016 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 в інтересах якої діє як законний представник ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2016 року по справі призначено судову генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року провадження у справі відновлено.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4, яка виступає як законний представник ОСОБА_5 задоволено частково, встановлено факт за яким ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_5.В іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 229,40 грн..

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3В відмовлено у повному обсязі.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити та зудовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 частково та відмовляючи у задоволенны позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 04 грудня 2007 р. народила ОСОБА_5. Відомості про батька дитини в актовому записі про її народження № 35 від 20 грудня 2007 р., складеного у Єгорівській сільській раді Роздільнянського району Одеської області, були внесені на підставі ч.1 ст. 135 СК України, тобто за прізвищем матері, а імя по батькові дитини за її вказівкою.

На підставі а/з № 12 від 21.08.2008р. був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня 2011 р. (справа №2-10/2011) був розірваний. Вирішуючи спір про розірвання шлюбу судом було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мають спільну дитину ОСОБА_5 Про те, що дитина є спільною, ОСОБА_4 стверджувала і у своєму позові про розірвання шлюбу, тобто задовго до смерті ОСОБА_6, які останнім не заперечувалися та не спростовувались. Зазначена обставина судом прийнята також до уваги при вирішенні даного спору щодо встановлення факту батьківства.

ОСОБА_6 помер 07 січня 2012р. (а/з про смерть № 575 від 17.01.2012р. по відділу ДРАЦС у м. Одесі). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_3, та квартири АДРЕСА_4.

За заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є спадкоємцями другої черги згідно ст. 1262 ЦК України, так як є братом та сестрою померлого ОСОБА_6 у Четвертій одеській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №154/2012 до майна ОСОБА_6 Із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець другої черги також звернувся дід ОСОБА_6 ОСОБА_9, який не отримавши свідоцтво про право на спадщину помер 29.04.2014р. ОСОБА_4 29.11.2012р. звернулася до нотаріуса із заявою в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5, про прийняття останньою спадщини після смерті ОСОБА_6, зазначаючи, що малолітня є дочкою померлого, тобто згідно ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Отже, вирішальним при розгляді даної справи є встановлення чи відмова у встановленні факту батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стаття 130 СК України, визначає, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 СК України.

Як було зазначено у п.п. 7,8 Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

З метою вирішенні спору щодо встановлення батьківства слід брати до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і особою, яка є батьком до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання такою особою батьківства.

Факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як чоловіка та жінки без укладання шлюбу до народження ОСОБА_5 підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

ОСОБА_2, ОСОБА_3, хоча і є рідними братом та сестрою померлого ОСОБА_6, проте з його пятирічного віку до його смерті з ним не спілкувалися, про обставини його життя взагалі не знали та не цікавилися. Посилання позивачів та їх представників, під час розгляду справи, на спростування обставин зазначених ОСОБА_4 про її проживання з ОСОБА_6 однією сімєю ґрунтуються на припущеннях та судом до уваги не прийнято. Не спростовують зустрічні позовні вимоги і інші зібрані по справі докази.

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд обгрунтовано встановив, що ОСОБА_4 з 2006р. проживала з ОСОБА_6 однією сімєю, як чоловік та жінка, вела з ним спільне господарство та від спільного проживання у них народилася дочка - ОСОБА_5 тому, суд правильно вважав, що ОСОБА_4 довела факт батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5

В звязку з чим предявлені зустрічні позові вимоги в частині встановлення факту батьківства є доведеними та підлягають задоволенню. Проте, суд обгрунтовано вважав, що зустрічні позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

В силу ч.4 ст. 1269 ЦК України та факту встановлення батьківства даним рішенням суду, малолітня ОСОБА_5 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6

Частина 1 ст.1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналіз даних норм вказує на те, що правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Отже, приймаючи до уваги порядок набуття права власності на спадкове нерухоме майно встановлений законом, та відсутності обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_5, заявлені зустрічні позовні вимоги в цій частині є передчасні та такими, що не підлягають задоволенню.

Правильним є висновок суду, що первісні позовні вимогиДеміденко О.В., ОСОБА_3 не підлягають задоволенню у повному обсязі, так як задоволення зустрічних позовних вимог в частині встановлення факту батьківства, виключає можливість на спадкування спадкоємцями другої черги спадкового майна після смерті ОСОБА_6 (ст.1258 ЦК України).

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом норм права, неповне з`ясування обставин справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення процесуальних прав ОСОБА_13 при розгляді справи та постановленні рішення Роздільнянського районного суду від 16.03.2011 року про розірвання шлюбу, яким не встановлено батьківство ОСОБА_13 стосовно дочки ОСОБА_5 .неправильну оцінку показань свідків та інших матеріалів справи, якими обгрунтовує свої вимоги ОСОБА_4, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_14