У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 384/414/17

№пр. 2-з/384/2/2017

24 липня 2017 року

Суддя Вільшанського районного суду Кіровоградської області Сорокіна О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 26.02.2016 року в сумі 181041 грн. 05 коп. Одночасно із подачею позову ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, де б воно не знаходилось. Зазначена заява обґрунтована тим, що після закінчення встановленого строку повернення грошових коштів, відповідач на неодноразові звернення та телефонні дзвінки з приводу повернення коштів за договором позики не реагує. Враховуючи суму заборгованості позивач вважає, що відповідач може не виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а тому його, як позивача, права не будуть реально поновлені. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана цивільна справа та заява про забезпечення позову розподілені судді Сорокіній О.О. 24.07.2017 року. Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно з п. 1 ч.1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду. Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду. Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. Співмірність у даному випадку полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Зі змісту ст.ст. 151, 152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості про те чи належать об'єкти нерухомого, рухомого майна на праві власності відповідачу та про вартість майна на яке накладається арешт, є необхідними для забезпечення позову. Частина перша статті 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, обов'язки доказування і подання доказів покладаються на сторони (ст. 60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази. У поданій заяві про забезпечення позову позивач не зазначив інші відомості, потрібні для забезпечення позову, зокрема, не вказав на яке саме рухоме та нерухоме майно відповідача необхідно накласти арешт. Відповідно до ч.8 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. За таких обставин суд вважає, що заяву про забезпечення позову слід повернути заявнику. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151-153, 210, 293 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики повернути заявнику. Копію ухвали невідкладно надіслати заявнику. Розяснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду на будь-якій стадії судового розгляду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом п'яти днів з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги через Вільшанський районний суд Кіровоградської області.

Суддя О.О. Сорокіна