Справа №278/5514/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 липня 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області про часткове визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку майна та про встановлення факту прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, вимоги якої в процесі розгляду неодноразово уточнювала (т. 2 а.с. 44-50), та якою просить: поновити строки звернення до суду з позовною заявою; встановити факт прийняття позивачем спадщини, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 03 вересня 2000 року; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВР № 443549, видане Черняхівською державною нотаріальною конторою 26 квітня 2001 року відповідачу ОСОБА_2 - частково недійсним; визнати за позивачем право власності на ? частину майна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, а саме: житлового будинку, загальною площею 103 кв. м., жилою площею 54, 1 кв. м., літньої кухні (літ. Б), сараю (літ. В), гаражу (літ. В), гаражу (літ. Д), туалету (літ. У), огорожі (№ 2), криниці (№ 1), розташованих по вул. Вишпільська, 26, с. Оліївка Житомирського району Житомирської області; земельної ділянки, площею 0,2442 га, яка розташована по вул. Вишпільській, 26, с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер :03:001:0467; земельної ділянки, площею 0,2615 га, яка розташована на території с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер :03:001:0468; земельної ділянки площею 0,3430 га, яка розташована на території с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер :03:001:0469.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що після смерті батька 03 вересня 2000 року, у межах шестимісячного терміну, вона вступила в управління та володіння спадковим майном спадкодавця, обробляла батькову земельну ділянку й у такий спосіб прийняла спадщину після смерті батька. Однак згідно з матеріалами спадкової справи спадщину прийняла мати позивача - ОСОБА_2, яка згодом відчужила майно ОСОБА_3. Наголошує, що після фактичного прийняття нею спадщини вона не мала можливості своєчасно отримати свідоцтво про прийняття спадщини у звязку з хворобою. Вважає, що її незаконно позбавили права власності на ? частину спадкового майна.

У процесі розгляду справи відповідачем ОСОБА_3 було подано заперечення проти позову (т. 2 а.с. 82-85), яким останній просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, та заяву про застосування строків позовної давності (т. 2 а.с. 129).

У судове засідання зявилися позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_4

Представник Черняхівської державної нотаріальної контори подав заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 128).

Відповідач ОСОБА_2 просила розгянути справу без її участі, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити (т. 2 ст. 81).

Відповідача ОСОБА_3 під час судового розгляду справи позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, просив суд зодовольнити позов у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін та їх представників, встановив такі обставини справи і відповідно ним правовідносини.

Встановлено, що позивач є дочкою ОСОБА_5 та відповідача в справі ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 3).

03 вересня 2000 року ОСОБА_5 помер (т. 1 а.с. 4).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 04 лютого 1998 року ОСОБА_5, який мешкав у с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, вул. Вишпільська, 26, на підставі рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 листопада 1997 року № 57 передана в приватну власність земельна ділянка, площею 0,8487 га (0,2442 га для обслуговування будинку та 0,6045 га для ведення підсобного господарства) (т. 1 а.с. 64).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 22 листопада 2000 року, виданого виконавчим комітетом Оліївської сільської ради, ОСОБА_5 належав на праві приватної власності житловий будинок, розташований у с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, вул. Вишпільська, 26, який складається з одного житлового будинку та надвірних споруд (т. 1 а.с. 62).

Із сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ЖТ № 0140349, виданого 11 лютого 1997 року вбачається, що ОСОБА_5 на підставі рішення Житомирської районної державної адміністрації № 305 від 12 грудня 1996 року належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства Оліївське розміром 2,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с. 65 звор. стор.).

У процесі розгляду справи представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 було долучено копію заповіту від 04 липня 2000 року, з якого вбачається, що на випадок своєї смерті ОСОБА_5 заповів усе те, що буде належати йому на день його смерті й на що він за законом матиме право, своїм синам - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 106).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_3 повідомив, що про зазначений заповіт йому стало відомо лише тоді, коли йому надали копію зазначеного заповіту - у 2016 році після спрямування запиту його адвокатом.

З копії матеріалів спадкової справи № 232 до майна померлого 03 вересня 2000 року ОСОБА_5, наданої Черняхівською державною нотаріальною конторою (т. 1 а.с. 52-78), вбачається наступне.

15 листопада 2000 року до Черняхівської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 55).

З заяв, які надійшли до Черняхівської державної нотаріальної контори 15 листопада 2000 року за № 336 та № 337 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомили, що спадщину вони не приймають та що від належної їм частки в спадщині, яка залишилася після смерті ОСОБА_5, відмовляються (т. 1 а.с. 55 звор.стор. - а.с. 57).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 26 квітня 2001 року спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_2. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з: жилого будинку № 26, розташованого в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, вул. Вишпільська, належного померлому на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області 22 листопада 2000 року, зареєстрованого в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 28 листопада 2000 року, записаний у реєстрову книгу № 1, стор. 44, за реєстровим № 43, інвентарна справа № 70, та з земельної ділянки, площею 0,08487 га, з яких 0,2442 га розташовано за адресою: вул. Вишпільська, с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, а ділянка площею 0,3430 га та ділянка площею 0,2612 га розташовані на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ЖТ № 014484, виданого Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області 04 лютого 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 228 (т. 1 а.с. 66).

Також із матеріалів справи вбачається, що спадкоємиці ОСОБА_5 - ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП Оліївське с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, розміром 2,95 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж циієї частки в натурі (на місцевості), належного померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0140349, виданого Житомирської районною державною адміністрацією 11 лютого 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 21 лютого 1997 року за № 347 (т. 1 а.с. 66 звор. стор.).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ЖИ-6 № 150704, виданим Оліївською сільською радою 28 жовтня 2003 року, ОСОБА_5 мав право на частку у пайовому фонді майна Колективного сільськогосподарського підприємства СВК Світоч с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 22 березня 2002 року. Частка ОСОБА_5 визначена в розмірі 7593 грн, або 0,17 % (т. 1 а.с. 72 звор. стор.).

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2007 ОСОБА_2 звернулася до Черняхівської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий сертифікат СВК Світоч с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, який належав померлому ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 71 звор. стор.).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 лютого 2007 року спадкоємцем спадкового майна ОСОБА_5, яке складається з права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), СВК Світоч с. Оліївка Житомирського району Житомирської області в розмірі 7593 гривні, що становить 0,17 % загальної вартості майна пайового фонду підприємства станом на 10 січня 2001 року (т. 1 а.с. 73).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 128, виданою в березні 2001 року, ОСОБА_2 з 1956 року проживала та була прописана в будинку № 26 по вул. Вишпільська в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області (т. 1 а.с. 60).

За змістом довідки, виданої в березні 2001 року Виконавчим комітетом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 у вересні 2000 року робила ремонт будинку № 26 по вул. Вишпільська, 26 в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, обробляла земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 59 звор. стор.).

З договорів дарування від 14 серпня 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 передала належні їй на підставі свідоцтва про право на спадщину у власність безоплатно (подарувала) своєму сину ОСОБА_3, а ОСОБА_3 прийняв у власність (прийняв у дар) від своєї майно, а саме: житловий будинок № 26, що знаходиться в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, вул. Вишпільська; земельну ділянку площею 0,2442 га, яка розташована на території с. Оліївка Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області для обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :03:001:0467; земельну ділянку площею 0,2615 га, яка розташована на території с. Оліївка Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер :03:001:0468; земельну ділянку площею 0,3430 га, яка розташована на території с. Оліївка Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області для ведення особистого підсобного господарства кадастровий номер :03:001:0469 (т. 1 а.с. 34-46).

З заяви ОСОБА_2 до Черняхівської державної нотаріальної контори від 24 грудня 2014 року вбачається, що остання надала згоду на прийняття спадщини ОСОБА_1, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 75 звор. стор.).

30 грудня 2014 року ОСОБА_1 заявою до Черняхівської державної нотаріальної контори повідомила нотаріуса, що приймає спадщину, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_5, та що спадщину вже прийняла її матір ОСОБА_2, яка 26 квітня 2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину (т. 1 а.с. 76).

Заявою від 30 грудня 2014 року до Черняхівської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 просила у звязку з тим, що вона прийняла спадщину після смерті свого батька шляхом вступу в управління та володіння майном, видати їй свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 76 звор. стор.).

Листом № 11/02-14 від 15 січня 2015 року Черняхівська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1, що видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється після подачі всіх необхідних документів та оплати нотаріальних дій та повідомили перелік документів, які необхідно надати (т. 1 а.с. 77 звор. стор.).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 31 травня 2016 року подала документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5, однак останній було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з тим, що не було подано оригінали свідоцтва про право власності на житловий будинок, державні акти на право власності на вищевказані ділянки та витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (т. 1 ст. 242).

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування»).

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли й оскільки воно не змінено заповітом (ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР).

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті й народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ст. 548 ЦК УРСР).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР).

У процесі судового розгляду позивач пояснила, що вона вступила в управління та володіння спадковим майном спадкодавця, а саме: одягом, зокрема, чоловічим костюмом, меблями, посудом, лопатами та іншим майном, обробляла батькову земельну ділянку.

Як доказ того, що вона вступила в управління та володіння спірним спадковим майном, позивачем було надано для огляду в судовому засіданні чоловічий костюм та посуд, які, як пояснила позивач, належали її батьку ОСОБА_5.

Допитаний в судовому засідання в якості свідка відповідач ОСОБА_3 зазначав, що наданий позивачем чоловічий костюм, який був оглянутий під час судового засідання, ніколи не належав батьку, у той час як ОСОБА_4 при допиті його у якості свідка показав, що оглянутий костюм належить померлому батьку.

Однак, на думку суду, чоловічий костюм, посуд, садовий інветар тощо не можуть слугувати доказами фактичного прийняття позивачем спадщини, так як остання не довела, що вона вступила в управління або користування спадковим майном.

Відтак належних та допустимих доказів щодо вступу в фактичне управління або володіння спадковим майно після смерті батька ОСОБА_5 позивачем суду надано не було.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, окрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

На глибоке переконання суду, надані позивачем речі не є належним доказом того, що вона вступила в управління або володіння майном та що дотрималася встановленого ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР строку тривалістю шість місяців із дня відкриття спадщини.

Також у процесі розгляду справи судом встановлено, що позивач із померлим безпосередньо перед його смертю не проживала, заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, не подавала. Встановлено, що на момент смерті батька, а також на протязі 6-ти місяців після його смерті позивач проживала в м. Житомирі; батько ж проживав на протязі року до своєї смерті у селі Вишпіль Черняхівського району, що знайшло своє підтвердження у показах сторін, копіях довідок виконкому Зороківської сільської ради Черняхівського району від 02.03.2001 р. (т. 1 а.с. 60 звор. стор.) та від 21.04.2016 р. №257, а також свідоцтва про смерть ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 4), виданого 05.09.2000 р. виконкомом Зороківської сільської ради Черняхівського району, де місце смерті вказано с. Вишпіль.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в розумінні статті 549 ЦК УРСР позивач не здійснила дії, які свідчили б про прийняття нею спадщини, а тому в задоволенні вимоги щодо встановлення факту прийняття спадщини позивачем після ОСОБА_5 має бути відмовлено, як і в задоволенні решти позовних вимог, оскільки вони є похідними від встановлення вищезазначеного факту прийняття спадщини.

Що ж до вимоги позивача щодо поновлення строку звернення до суду з позовною заявою суд зазначає наступне.

Відповдно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України регламентовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Нормами діючого цивільного процесуального законодавства не встановлено строків звернення особи із позовом до суду, відтак і не встановлено (надано) право суду поновлювати такі строки.

Стосовно заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності суд зазначає, що за змістом статті 76 ЦК УРСР позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки позивачем не доведено порушення свого права за захистом якого та звернулася до суду, на переконання суду, у даному випадку строк позовної давності не може бути застосований.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 58, 60, 215 ЦПК України, ст.ст. 76, 524, 525, 527, 548, 549 ЦК УРСР, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Дубовік