Справа № 202/4186/17
Провадження № 2/202/2090/2017
05 липня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: Мороза В.П.
при секретареві: Гевюк М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на майно, визнання договору іпотеки недійсним, вилучення записів з державних реєстрів іпотеки та заборон відчуження нерухомого майна, речових прав,-
У червні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на майно, визнання договору іпотеки недійсним, вилучення записів з державних реєстрів іпотеки та заборон відчуження нерухомого майна, речових прав.
Позивач у судове засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вартість нерухомого майна, що є предметом цього договору склала 100 000,00 гривень.
Згідно умов зазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 стверджував, що на момент укладання цього договору відчужуване нерухоме майно не перебуває під арештом чи забороною, відносно нього не укладено договорів з відчуження будь-якої форм, будь-які права третіх осіб згідно договорів застави, договорів про іпотеку та будь-які інші зобовязання по договорах як в межах, так і за межами України, відсутні.
Складання такого договору відповідає ст. 627 ЦК України, якою встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору і визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України «Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина)».
В установлений договором строк ОСОБА_3 став ухилятись від виконання своїх зобовязань.
Ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання)
Згідно з п. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
В свою чергу, відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Однак, 19.01.2007р. ОСОБА_3 не зявився до нотаріальної контори для укладання даного договору у нотаріальній формі.
Не дивлячись на факт того, що договір у нотаріальній формі так і не був укладений з позивач сумлінно виконав свої зобовязання за цим договором.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Оскаржуване майно на теперішній час зареєстровано за ОСОБА_2 Олегівноюна на підставі Договору купівлі-продажу від 22.02.2007р. Крім того, вищезазначене нерухоме майно обтяжене іпотекою та забороною відчуження відповідно до договору іпотеки №784-Н/1від 22.02.2007р. тобто, за договорами, що укладені вже після придбання позивачем майна.
Оскільки вказаний договір іпотеки від 22.02.2007р.укладений без волевиявлення позивача по справі, то він є таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства та порушує права позивача.
ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Не дивлячись на те, що ОСОБА_3 був стороною договору купівлі-продажу від 15.01.2007р. ним, фактично, не визнається та порушується право власності на оскаржуване майно позивача, оскільки всупереч обізнаності та з навмисних мотивів ним було укладено інший договір купівлі-продажу з ОСОБА_2., а в подальшому це майно було передано в іпотеку третій особі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
З аналізу норм законодавства про іпотеку та про заставу випливає, що іпотекодавець є власником майна, що передається в іпотеку.
Зокрема, предметом іпотеки, відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов, зокрема, нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.
Також, статтею 9 вказаного закону передбачене право володіння, користування і розпорядження предметом іпотеки за іпотекодавцем.
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.
У звязку з укладенням договору іпотеки були внесені записи до Державного реєстру речових прав,Державного реєстру іпотек та до Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, за наслідками чого на спірне нерухоме майно були накладені обтяження: До державного реєстру іпотек запис про іпотеку за номером 5195163, до Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна був внесений запис про заборону на майно за номером 4540033.
Зважаючи, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»), повноцінний захист прав та інтересів позивача можливий шляхом припинення іпотеки та зняття заборони відчуження вказаного нерухомого майна.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013р., №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 203, 204, 212, 215, 216, 319, 321, 328, 334, 638, 640, 655-657 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 11, 60, 114, 118-120 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на майно, визнання договору іпотеки недійсним, вилучення записів з державних реєстрів іпотеки та заборон відчуження нерухомого майна, речових прав - задовольнити.
Визнати недійсним договір іпотеки №784-Н/1від 22.02.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, укладений між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) та зареєстрованого в реєстрі за №695.
Зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), яка мешкає за адресою:Дніпропетровська область, с. Петриківка, п-к Переможний, буд.7 «А», накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеною 10.09.2013 року в рамках виконавчого провадження № 39697413 старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз