Справа № 401/1100/17
Провадження №2/401/876/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., за участю секретаря Фадєєвої О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

Встановив:

24 квітня 2017 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до СП ТОВ « Світловодськпобут» та просить ухвалити рішення, яким стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7401 грн. 87 коп. (а.с. 1-2, 43)

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що 15 листопада 2016 року була звільнена з СП ТОВ « Світловодськпобут» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП , у звязку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з нею не був проведений розрахунок . Неодноразові звернення до відповідача з приводу виплати належних коштів були залишені без достатнього реагування, через що вона була змушена звернутися за захистом порушених прав до суду і на її користь було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку по 17 лютого 2017 року. Остаточна виплата належних при звільненні сум була проведена лише 05 квітня 2017 року, тому позивач вважає, що з підстав ст. 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за період з 18 лютого по 05 квітня 2017 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, наведених у заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась та зазначила, що підстав для застосування ст. 117 КЗпП України немає, так як відсутня вина підприємства у не проведенні розрахунку при звільненні, бо рахунки підприємства арештовані державною виконавчою службою. Крім того вважає, що оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку вже був стягнутий судовим рішенням, повторне застосування санкцій, визначених ст.. 117 КЗпП України допущено бути не може.

Вислухавши пояснення позивача та її представника , представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 15 листопада 2016 року була звільнена з СП ТОВ «Світловодськпобут» на підставі ч. 3 ст.. 38 КЗпП України. Дана законодавча норма передбачає розірвання трудового договору за власним бажанням працівника у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку і рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року на користь позивачки було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку по 17 лютого 2017 року . (а.с. 25-27)

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата складає 238 грн. 77 коп., що вбачається з рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2017 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_1 до СП ТОВ «Світловодськпобут» та не потребує доказуванню з підстав ч. 3 ст. 61 ЦПК України. (а.с. 25-27)

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 лютого 2017 року по 05 квітня 2017 року, тобто по час проведення остаточного розрахунку, проведення якого підтверджує випискою про рух коштів на банківському рахунку. (а.с. 48)

За таких обставин на користь позивача підлягає стягненю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 лютого 2017 року по 05 квітня 2017 року у сумі 7401 грн. 87 коп.( 31 робочий день Х 238 грн. 77 коп. середньоденної заробітної плати =7401 грн. 87 коп.)

Заперечення представника відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог через те, що вини відповідача у невиплаті сум , належних позивачеві при звільненні немає, так як на рахунки підприємства перебували під арештом суд не приймає до уваги , з огляду на слідуюче.

П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобовязань роботодавця перед третіми особами та у звязку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України.

Так само безпідставними є посилання представника відповідача на неможливість повторного застосування ст. 117 КЗпП України, оскільки повторності в даному випадку немає, бо стягнення середнього заробітку здійснюється за наступний період затримки розрахунку.

Судові витрати у справі суд розподіляє у відповідності до положень ст.. 88 ЦПК України та покладає їх на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 44, 47, 116, 117, 233 КЗпП України, ст..ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути зі Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_1 7401 грн. 87 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 640 грн. 00 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при проголошенні в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя підпис

Згідно:

Суддя Н.Л.Волошина