Справа № 177/1925/16-ц
Провадження № 2/177/254/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Коваль Н.В.,

за участі секретаря Маракуца І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування виконкому Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою в обґрунтування якої зазначив, що він є власником житлового будинку № 9 по вул. Перемоги в с. Ранній Ранок Криворізького району Дніпропетровської області. Його син ОСОБА_4 та онуки ОСОБА_5, ОСОБА_7 зареєстровані в цьому будинку, але фактично не проживають, жодних витрат по утриманню будинку не несуть. Їхня реєстрація чинить перешкоди позивачу в користуванні житловим приміщенням, це не дозволяє йому розпоряджатися нерухомим майном на власний розсуд.

Із сином позивач має напружені стосунки, вони не спілкуються, добровільно знятися з реєстрації в будинку він не бажає і не дозволяє це зробити онукам.

Позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні власністю, визнавши ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 9 по вул. Перемоги в с. Ранній Ранок Криворізького району Дніпропетровської області.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Крім того, позивач пояснив, що відповідачі створюють йому нестерпні умови для проживання.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, оскільки після смерті матері позивача відкрилася спадщина, яку відповідач належним чином прийняв і частково оформив на своє імя, а саме: зареєстрував право власності на земельну ділянку. При цьому позивач є єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті матері, так як його брат ОСОБА_8 та батько ОСОБА_1 позивач по справі, відмовилися на його користь від своїх часток у спадщині. Крім земельної ділянки до спадщини входить і 1/2 частка житлового будинку, оскільки вищевказаний будинок позивачем було придбано під час перебування у шлюбі з матірю відповідача, а тому за життя мати відповідача була власницею 1/2 частки будинку. На даний час відповідач поки що не оформив право власності на дане майно, оскільки не має у своєму володінні правовстановлюючого документу на будинок.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в суді, за зареєстрованим місцем проживання відповідача направлялися судові повістки про виклик до суду, про що свідчать поштові конверти, що повернулися з відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 31, 53, 74). А отже відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідно до положень п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні даного спору покладався на розсуд суду (а.с. 71).

Суд, вислухавши доводи учасників справи, вивчивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивач є власником житлового будинку № 9 по вул. Перемоги в с. Ранній Ранок Криворізького району Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу будинку від 27.08.1974 року (а.с. 6, 7, 8), який він придбав під час шлюбу з ОСОБА_9, що підтверджується паспортом позивача, де вказано, що він зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 12.05.1971 року (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Шостої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 13.09.27.09.2016 року (а.с. 43), ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_9, яка померла 12.03.2014 року (а.с. 42), з урахуванням 2/3 часток у спадщині від яких відмовилися на його користь син померлої ОСОБА_8 та чоловік померлої ОСОБА_1 (а.с. 44-45, 46), тобто відповідач звернувшись до нотаріальної контори 25.07.2014 року із заявою № 1447 про прийняття спадщини, належним чином її прийняв, але оформив частково (а.с. 69). Так, відповідач формально є власником 1/2 частки житлового будинку.

Згідно довідки Гейківської сільської ради № 9/02.27-125 від 23.02.2017 року (а.с. 51) та довідок адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 20.09.2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19, 20, 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач створив нестерпні умови для його проживання, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту суду не надано.

Сторонами не оспорюється той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є дітьми відповідача ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Верховний Суд України у постанові №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року зазначив, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до переконання, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач ОСОБА_4 фактично є власником 1/2 частки вищевказаного будинку, а тому він не може бути позбавлений права користування житлом, яке є складовою частиною права власності, що охороняється та гарантується законами та діючим законодавством передбачена можливість позбавлення права користування житлом членів сім'ї власника житла, однак не самого власника (співвласника). ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є членами сімї ОСОБА_4 та мають право користуватися жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Керуючись ст. ст.3,10, 60, 209, 212-214 ЦПК України, ст. 317-321 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування виконкому Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В. Коваль