Справа № 755/5014/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, в якій, згідно уточнення вимог, скаржник просить зняти арешт з його автомобіля та заборону на його відчуження, скасувати постанову державного виконавця про арешт автомобіля скаржника та оголошення заборони на його відчуження. Скаргу обґрунтував тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2-488 з нього на користь ОСОБА_2, було стягнуто грошову суму в розмірі 5 031,00 грн. в рахунок погашення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. 07.08.2006 року видано виконавчий лист. 01.11.2006 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва Білець Т.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - на автомобіль «Skoda Superb Classic», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1. У зв'язку з повним погашенням боргу він 14.06.2016 року звернувся до виконавчої служби з приводу видачі постанови про зняття арешту з його автомобіля та постанови про закінчення виконавчого провадження. 10.08.2016 року надійшла відповідь про відсутність виконавчого провадження та відмовою у знятті арешту з автомобіля. Бездіяльність виконавчої служби вважає неправомірною.

В судове засідання скаржник не з'явився, представник скаржника надав заяву про слухання справи за його відсутності, підтримав скаргу, просив її задовольнити.

В судове засідання представник суб'єкту оскарження не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно вимог процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

В суді встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2-488 виданого 07.08.2006 року Печерським районним судом м. Києва в ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві перебувало на виконанні виконавче провадження у відношенні ОСОБА_1 про стягнення на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 5 031,00 грн.

01.11.2006 року державний виконавець Білець Т.М. ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - автомобіль «Skoda Superb Classic», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1

З пояснень скаржника слідує, що рішення Печерського районного суду м. Києва він виконав. Проте, арешт з його автомобіля не знято.

07.06.2016 року він звернувся до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві щодо видачі постанови про закінчення виконавчого провадження та постанови про зняття арешту з автомобіля скаржника, на яку надано відповідь про те, що у виконавчій службі не перебуває на виконанні виконавче провадження за виконавчим листом № 2-488, у зв'язку з чим вирішити питання про зняття арешту не виявляється можливим.

У зв'язку з чим скаржник просить суд зняти арешт з його автомобіля та заборону на його відчуження, скасувати постанову державного виконавця про арешт автомобіля скаржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як передбачено статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час подій) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що на майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Не погодившись з бездіяльністю виконавчої служби, 31.03.2017 року ОСОБА_1 було подано дану скаргу.

Статтею 387 ЦПК України встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дія чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його права чи свободи. При цьому, суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

По даній справі скаржник не згоден з бездіяльністю органу виконавчої служби, про що він дізнався 10.08.2016 року.

Скарга подана - направлена до Дніпровського районного суду м. Києва 31.03.2017 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Оскільки, строк скаржником було пропущено, він просить його поновити. В обґрунтування посилався на те, що первинно він звернувся до суду в порядку оскарження дій. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.12.2016 року відмовлено в задоволені його скарги з мотиву необхідності звернення до суду в порядку позовного провадження. Вторинно він звернувся до суду в порядку позовного провадження. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року в задоволенні позову було відмовлено з підстав необхідності вирішення спірного питання в порядку скаржного провадження. Судові рішення скаржником не оскаржувалися.

Перевіривши матеріали справи, доводи скаржника, суд дійшов висновку, що підстав для поновлення строку звернення до суду з даною скаргою відсутні.

Відповідно до ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що скарга має бути залишена без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 72, 293, 294, 383, 384, 385, 386 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: