ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/655/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-тя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років, усунення від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років, усунення від права на спадкування за законом.

В судовому засідання позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Позивачі проживали все своє життя разом із померлим, оскільки батько спадкодавця був вітчимом позивача ОСОБА_3 Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження між ОСОБА_8 (батьком спадкодавця) та ОСОБА_29 (матір'ю ОСОБА_3 і бабусею ОСОБА_2.). З 1968 року по 1982 рік позивачі з померлим проживали однією сім'єю в м. Каневі, Черкаської області. Після смерті ОСОБА_7 позивачі звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, але вони були повідомлені, що окрім них на спадкове майно претендують і відповідачі, при цьому ОСОБА_5 є рідною сестрою покійного та ОСОБА_4 - двоюрідною його сестрою. Однак відповідачі ніколи не цікавились життям померлого, не турбувались про його стан здоров'я за життя, коли він переніс інфаркт міокарду і йому була встановлена друга група інвалідності з 14.08.2012 року довічно. Після такої хвороби ОСОБА_7 потребував сторонньої допомоги, позивачі увесь час піклувались за ним, купували їжу та предмети домашнього вжитку, вели з ним спільне господарство. Відповідачі не допомагали ОСОБА_7 ні грошовими коштами, ні ліками, ні родинним піклуванням, не відвідували його. Похованням ОСОБА_7 займався ОСОБА_2, тобто, фактично за спадкодавцем за життя і після його смерті піклувались тільки позивачі, а будь-якої допомоги з боку відповідачів не було. Таким чином, просять встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім'єю понад п'ять років і усунути ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від права на спадкування за законом на майно померлого ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнала, повністю погодившись та підтримавши пояснення позивачів та їх представника.

Відповідач ОСОБА_5 та її представники ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що позивачі не проживали постійно в квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_7 протягом 2010 - 2015 років, вказане підтверджується наданими доказами по справі. В свою чергу позивачі не довели, що померлий ОСОБА_7 хворів на тяжку хворобу і потребував з 2012 року постійного стороннього догляду, так як не міг себе обслуговувати. Навпаки, сторона відповідача ОСОБА_5 надала докази, що з 2010 року по день смерті ОСОБА_7 самостійно ходив на роботу, був працевлаштований на різних посадах в „УКООПСПІЛЦІ" і отримував щомісячну заробітну плату. В 2012 році вказаний роботодавець надав ОСОБА_7 6050 грн. матеріальної допомоги на лікування, 40 000 грн. безвідсоткової позики, путівку до санаторію „Жовтень", оплативши 20% її вартості, виділив 5400 грн. на його поховання, передавши грошові кошти його племіннику. Перебуваючи в санаторії „Жовтень", він не потребував сторонньої допомоги, не був у безпорадному стані, а обходився своїми силами. Крім того, померлий працюючи водієм, протягом 2010-2012 років часто приїздив до відповідача ОСОБА_5 до м. Харкова, неодноразово вони зустрічались в с. Кононівці, між ними завжди були дружні і теплі відносини. За таких обставин просять відмовити в задоволенні позову.

3-тя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києвів особі свого представника в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином (а.с.70), а у своїй заяві, направленій до суду, просила розглянути справу у відсутність свого представника і винести рішення згідно закону (а.с.163-165).

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

За змістом ч.2, ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

27 листопада 1981 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_12, якій присвоєно прізвище „ОСОБА_12" (а.с.17).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 30.10.2006 року ОСОБА_13 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 в рівних долях (а.с.10). Дана квартира є однокімнатною, ізольованою, жилою площею 21,8 м2, загальною площею 51,2 м2, розташованою на 6 поверсі 23-поверхового будинку, про що свідчить технічний паспорт на квартиру (а.с.11). Після смерті ОСОБА_13 в спірній квартирі були зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_14 з 21.06.2013 року та ОСОБА_15 з 25.07.2014 року (а.с.12).

Протягом 2012 року ОСОБА_7 переніс інфаркт міокарду, лікувався у кардіологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні №1, йому була зроблена операція на серці 19.06.2012 року - аортокоронарне шунтування в Київському міському центрі серця, був виписаний у поступово-нормальному стані з подальшим проходженням реабілітації у кардіологічному відділенні, консультації уролога (а.с.24-36). 14.08.2012 року йому була встановлена друга група інвалідності довічно (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 у віці 66 років помер від хронічної ішемічної хвороби серця, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть, довідкою про причини смерті, лікарським свідоцтвом про смерть (а.с.14-16).

Як зазначає ч.1, ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на його майно: квартиру АДРЕСА_2. 11.06.2015 року о 10-00 годин до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Камінської В.П. звернулась з заявою відповідачка ОСОБА_5, яка є рідною сестрою спадкодавця, про прийняття спадщини на майно вказаного померлого (а.с.118). 2.11.2015 року о 13-45 годин з аналогічною заявою до того ж приватного нотаріуса звернулась відповідач ОСОБА_4, яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_7 (а.с.145). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч.1, ст.61 ЦПК України.

За правилами ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як рекомендує п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги, що стосуються її особи, визнала, повністю погодившись та підтримавши пояснення позивачів та їх представника. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позов в частині усунення від спадщини ОСОБА_4 не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає необхідним в цій частині задовольнити позовні вимоги та усунути від спадщини ОСОБА_4, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7

У відповідності до ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Позивачі у своєму позові та в судовому засіданні стверджували, що проживали з померлим у його квартирі понад 5 років, допомагали йому, піклувались за стан його здоров'я та життя.

Згідно ч.1, ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За правилами ст.58 ЦПК України 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 3. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як передбачено ст.59 ЦПК України 1. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачі не були зареєстрованими в АДРЕСА_7 і питання про це за життя ОСОБА_7 не ставили. Довідка територіального комітету №9 м. Канева про те, що ОСОБА_3 з 1968 року по 1982 рік проживала спільно з батьком ОСОБА_8, матір'ю ОСОБА_17, братом ОСОБА_7 в АДРЕСА_8, не є належним доказом в розумінні ст.58 ЦПК України, оскільки період спільного проживання вказаний в ній, виходить за межі позовних вимог і не є предметом спору по даній справі (а.с.20). Крім того, в довідці №152 від 29.06.2015 року зазначається місце проживання позивачки ОСОБА_3 - АДРЕСА_3, що спростовує її ствердження про понад п'ятирічне її проживання з ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_2.

Як вбачається з тексту договору №19/2 від 9.02.2008 року СПД ОСОБА_18 і ОСОБА_7 уклали договір, за яким виконавець зобов'язався виготовити віконні конструкції, а замовник зобов'язався оплатити виготовлений товар. Зазначений договір містить підписи саме ОСОБА_7 про внесення оплати за вказаним документом (а.с.52), а не позивачів. До матеріалів справи позивачі надали копії фіскальних чеків з супермаркету „Епіцентр" (а.с.53-57) і пояснили у судовому засіданні, що вказані придбані ними будівельні матеріали пішли на ремонт спірної квартири ОСОБА_7 Однак з даним висновком суд погодитись не може, оскільки зазначені фіскальні чеки не містять прізвища покупця, а також відсутні підтвердження, що саме ці будівельні матеріали були направлені на ремонт квартири АДРЕСА_2.

За змістом відповіді Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва" інформація щодо звернення ОСОБА_2 в амбулаторію №1 КНП „Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва" відсутня, у реєстрі пацієнтів він не значиться, листки непрацездатності йому лікарями амбулаторії в період з травня 2010 року по травень 2015 року не видавались (а.с.172).

На запит адвоката ОСОБА_10, представника відповідача ОСОБА_5 Канівське відділення поліції Золотоніського ВП ГУ НП В Черкаській області 27.04.2016 року опитало двох сусідів позивачів ОСОБА_19, мешкаючого в АДРЕСА_4 та ОСОБА_20, мешкаючу в АДРЕСА_5, які пояснили, що по сусідству з ними проживає понад п'ять років у квартирі №112 ОСОБА_3, а ОСОБА_21 також проживав, але виїхав невідомо куди (а.с.197-199).

Відповідно до повідомлення Канівського об'єднаної державної податкової інспекції місце проживання позивача ОСОБА_3 в період з 1.04.2010 року по 30.06.2015 року значиться як АДРЕСА_9 (а.с.210-211), а місце проживання позивача ОСОБА_2 - АДРЕСА_6, при цьому за даною адресою він займався підприємницькою діяльністю і звітував про свої доходи (а.с.212-214).

Аналізуючи докази, описані вище, суд приходить до висновку, що факт проживання позивачів в квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_7 і ведення з ним спільного господарства в період з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, тому в задоволенні частини позовних вимог про встановлення факту проживання позивачів зі спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять роківнеобхідно відмовити.

У відповідності до ч.5, ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як зазначає частина 6 цієї ж статті, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Як наголошує п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння

нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Як вбачається із вказаних норм права, усунення від спадщини особи можливе за умови наявності у спадкодавця тяжкої хвороби, внаслідок якої він не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, а спадкоємець, знаючи про такий стан спадкодавця, умисно ухиляється від надання такої допомоги.

Як вбачається з повідомлення Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілка), ОСОБА_7 працював в Укоопспілці з 7.04.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року: з 7.04.2010 року по 17.01.2012 року - водієм автотранспортних засобів Служби забезпечення, з 18.01.2012 року по 16.10.2014 року - механіком Служби забезпечення, з 17.10.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року - механіком Господарського управління; ОСОБА_7 в червні 2012 року надавалась 6050 грн. матеріальної допомоги на лікування, 40 000 грн. безвідсоткової позики, путівку до санаторію „Жовтень", оплативши 20% її вартості, виділив 5400 грн. на його поховання, передавши грошові кошти його племіннику, Укооспілкою було організовано транспортування покійного до місця поховання у с. Кононівка, Драбівського району, Черкаської області (а.с.90). Довідка про доходи померлого наголошує, що в період з травня 2010 року до травень 2015 року він отримував заробітну плату, достатню для його проживання (а.с.91-92). Вказана інформація свідчить про те, що ОСОБА_7 з 2010 року і по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року самостійно ходив на роботу, отримував заробітну плату, не перебував в цей період у безпорадному стані і не потребував сторонньої допомоги.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК, встановлюючи ОСОБА_7 другу групу інвалідності, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_7 може працювати в спеціально створених умовах (а.с.23), що і було йому створено Укооспілкою.

За змістом повідомлення Клінічного санаторію „Жовтень", ОСОБА_7, перебуваючи у санаторії з 17.12.2012 року до 6.01.2013 року, постійної сторонньої допомоги не потребував, у безпорадному стані не знаходився, міг самостійно забезпечувати умови свого життя (а.с.200; 217).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_5 пояснили, що у ОСОБА_7 з сестрою ОСОБА_5 були добрі стосунки, ні до, ні після операції ОСОБА_7 не перебував у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги, все робив сам, ходив на роботу, отримував заробітну плату. В Києві ОСОБА_7 проживав разом зі своєю дружиною, а після її смерті - з різними жінками, позивачів в спірній квартирі не бачили. Гроші на операцію дали йому на роботі і він поспішав їх повернути.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивачі та їх представник не надали належних та допустимих доказів у розумінні ст.57-59 ЦПК України, а в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані за його життя, зумовлений його тяжкою хворобою, коли він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, інформування будь-якою особою відповідачки про тяжкий стан здоров'я померлого, свідоме ухилення ОСОБА_5 від утримання та надання допомоги своєму братові, тому підстави для усунення відповідачки ОСОБА_5 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року після смерті ОСОБА_7, відсутні.

Суд не може покласти в основу рішення пояснення інших свідків, допитаних у судовому засіданні, оскільки їх показання суперечать описаним вище доказам і не підтверджені будь-якими іншими доказами по справі.

Керуючись ст.10; 11; 57-60; 79; 88; 169; 169; 174; 209; 213-215 ЦПК України, на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції", ст.41 Конституції України, ст.321; 1216; 1224 ЦК України, ст.3 СК України, ч.2, ст.256 ЦПК України, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування", п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку с. Кононівка, Драбівського району, Черкаської області від права на спадкування за закономна спадщину, яка відкрилась на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, 3-тя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім'єю понад п'ять років, усунення ОСОБА_5 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :