Категорія 27 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Марчук В.С., Панасюка О.С.

за участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних та відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання рішення суду,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2017 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь 6 709 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 179 грн. 40 коп. 3% річних та 3 000 грн. відшкодування моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2016 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 на його користь стягнуто борг за договором позики від 17 травня 2011 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 7 317 грн. 60 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 550 грн. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Станом на момент звернення до суду із цим позовом ухвалене рішення виконано частково, зокрема ОСОБА_3 сплачено 1 880 грн. 66 коп. Враховуючи, що відповідач виконав своє зобовязання лише частково, і фактично продовжує користуватись його коштами у сумі 5 980 грн. 94 коп., тому позивач просив на підставі ст.625 ЦК України його вимоги задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 163 грн. 11 коп. - 3% річних та 60 грн. 99 коп. інфляційних витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням у частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення в оскаржуваній частині скасувати, його вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення у частині вирішення вимог позивача про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення, яким ці його вимоги задовольнити частково, в іншій частині - залишити без змін з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2016 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11.08.2016 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 17.05.2011 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 7317, 60 грн. та 550 грн. - 3% річних(а.с.5-8).

Згідно відповіді державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 від 17.05.2017 року на заяву ОСОБА_2 на його користь було стягнуто 1880, 66 грн. (а.с.12).

Незважаючи на наявність у матеріалах справи вказаних доказів, суд першої інстанції на порушення вимог ст.ст. 213, 214, 215 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення та його змісту невірно встановив в оскаржуваному рішенні види та розміри стягнутих вказаним рішенням суду сум, зокрема зазначивши, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 7317, 60 грн., індекс інфляції 550 грн., 3% річних. Крім того судом у рішенні невірно вказано, що та обставина, що на користь ОСОБА_2 було стягнуто 1880, 66 грн. підтверджується довідкою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 (а.с.12), хоча насправді на цьому аркуші справи знаходиться копія відповіді цього державного виконавця від 17.05.2017 року на заяву ОСОБА_2 Невірно встановивши ці обставини справи, суд невірно визначив суму заборгованості, виходячи з якої суд зробив відповідні розрахунки, а відтак провів неправильні розрахунки.

Невірно встановивши вказані обставини справи, суд лише послався на положення ст. 625 ЦК України, однак на порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України щодо питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення та його змісту не вказав у своєму рішенні чому дійшов висновку, що ця правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд не мотивував в оскаржуваному рішенні чому він дійшов висновку про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду від 11.06.2016 року за період з 01.05.2016 року, тобто до ухвалення цього рішення, чим також порушив вказані норми процесуального права .

На порушення вимог п.1 ч.1 ст. 215 ЦПК України суд невірно та неповністю вказав у вступній частині рішення предмет позовних вимог, зазначивши його «про стягнення заборгованості».

За таких обставин рішення суду у частині вирішення вимог позивача про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду слід скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Ці вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 17.05.2011 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 7317, 60 грн. та 550 грн. - 3% річних(а.с.5-8).

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, який з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України враховується колегією суддів.

Зі змісту вказаного рішення суду та відповіді державного виконавця на звернення позивача вбачається, що станом на 31.04.2017 року(дата по яку позивач просив стягнути заборгованість) сума заборгованості відповідача за цим рішенням становить 5986,94 грн. (7317,60 + 550,00 - 1880,66), тому обрахунки слід робити саме з цієї суми, а не тієї, яку зазначив позивач у своїй позовній заяві, оскільки з її змісту видно, що він помилився у розрахунках, внаслідок чого помилково зазначив у своїй заяві суму 5980, 94 грн.

Оскільки ця заборгованість відповідача виникла після ухвалення судом вказаного рішення, тому саме з цього часу, тобто з 12.07.2016 року і по 31.04.2017 року слід нарахувати суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання цього рішення. При цьому враховуючи передбачений ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства колегія суддів розглядає позов в межах заявлених ОСОБА_2 вимог, а тому не вправі проводити обрахунки з усієї суми заборгованості(7317,60 + 550,00 =7867,6), яка виникла після ухвалення судом 11.07.2016 року рішення, тобто з 12.07.2016 року і по відповідні дні, які передують дням часткового її погашення ОСОБА_3 згідно вказаної відповіді державного виконавця.

За таких обставин з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі № 62 97р від 03.04.1997 року «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» сума інфляційних втрат вираховуються за період з 12.07.2016 року по 31.04.2017 року таким чином:

(99,9%*99,7%101,8%*102,8%*101,8%*100,9%*101,1%*101,0%101,8%*100,9%=112,29%).

5986,94 грн. *112,29% -5986,94 грн.=735,79 грн.

Відповідно 3% річних за період з 12.07.2016 року по 31.04.2017 року вираховується таким чином:

5986,94 грн. *3% : 365(днів року)*293(дні прострочення)= 144,18 грн.

За викладених обставин, стягненню з відповідача на користь позивача за період з 12.07.2016 року по 31.04.2017 року підлягає 735,79 грн. інфляційних втрат та 144,18 грн. 3% річних за несвоєчасне виконання вказаного рішення суду, у задоволенні решти цих вимог слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що загальний розмір інфляційних втрат за незаконне користування відповідачем коштами позивача становить 6709,42 грн. базуються на невірному обрахунку цієї суми, де крім невірного періоду, за який проведено обрахунок, про що зазначено вище, позивач помилково не відняв від проіндексованої суми боргу саму суму боргу, яку суд уже стягнув вказаним рішенням. Тобто позивач таким чином намагається повторно стягнути з відповідача одну і ту ж саму суму, що суперечить вказаним нормам права і є неприпустимим, тому ці доводи скарги є безпідставними.

Встановивши, що позивач не довів, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, суд на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цих його позовних вимог, а тому з огляду на положення ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу щодо скасування рішення у частині відмови у задоволенні цих вимог слід відхилити, рішення суду у цій частині залишити без змін. Доводи апеляційної скарги щодо цих вимог зводяться до іншого тлумачення норм матеріального права, ніж допущене судом, однак на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2017 року у частині вирішення вимог позивача про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення, яким ці його вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 735,79 грн. інфляційних витрат та 144,18 грн. 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду, у задоволенні решти цих вимог відмовити, в іншій частині залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.С. Марчук

ОСОБА_5