Справа №476/335/17 13.07.2017 13.07.2017 13.07.2017
Провадження №22-ц/784/1593/17
Головуючий у першій інстанції-Чернякова Н.В.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_2

на ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 8 червня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до Єланецької районної державної адміністрації (далі - Єланецька РДА)

про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2, діючи через свого представника, звернувся з позовом до Єланецької РДА про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію речових прав, а саме права користування окремими земельними ділянка за ТзДВ СГВП «Правда». Позивач просив вжити заходи забезпечення позову, які уточнив у червні 2017 року та просив накласти арешт на спірні земельні ділянки.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 8 червня 2017 року у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив ухвалу скасувати та задовольнити заяву, посилаючись на помилковість висновків суду щодо неспівмірності способу забезпечення позову заявленим вимогам.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 151 ЦПК підставою забезпечення позову є можливість утруднення чи неможливість у майбутньому виконання рішення суду.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 152 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов'язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов'язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 2 грудня 2006 року).

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 зазначав, що є орендарем земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0152, :02:000:0153, :02:000:0154, :02:000:0186, :02:000:0187 на підставі договорів оренди землі від 10 грудня 2005 року, укладених з власниками ділянок строком на 49 років, зареєстрованих в Єланецькому РО МРФ ДП «Центр ДЗК» 19 липня 2006 року. Проте 22 березня 2017 року державним реєстратором Єланецькою РДА проведено державну реєстрацію прав орендаря цих земельних ділянок за ТзДВ СГВП «Правда» на підставі договорів оренди , укладених з власниками.

Посилаючись на подвійну реєстрацію договорів оренди землі, без попереднього розірвання існуючих договорів оренди та без встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, ОСОБА_2 просив визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_3 про реєстрацію договорів оренди від 22 березня 2017 року.

Третіми особами у спорі зазначені ТзДВ СГВП «Правда» та власники землі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відмовляючи ОСОБА_2 у клопотанні про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами статті 152 ЦПК запитуваний захід забезпечення позову вживається у майнових спорах та передбачає арешт майна, яке належить відповідачеві. Оскільки відповідачем у справі є державний реєстратор, якому спірні земельні ділянки не належать, а також відсутня необхідна інформації про ці ділянки, то підстав для арешту нерухомого майна не встановлено.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що даний спір випливає з договорів оренди, а позивачем фактично оскаржується правомірність набуття третіми особами прав орендаря нерухомого майна, яке на думку позивача належить йому на підставі довготриваючих договорів оренди, а не фактичні адміністративно - управлінські функції державного реєстратора, який приймає рішення і проводить державну реєстрацію.

Оцінка характеру спірних відносин як цивільно-правових (договірних) відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (справа № 21-41а16).

Наявність спору про право (а не публічно-правового спору з державним реєстратором як субєктом владних повноважень) визначає і дійсних учасників спору сторін договорів, які і мають бути сторонами у цивільній справі.

Але суд першої інстанції, вірно визначивши, що справа має розглядатись за правилами цивільного судочинства, не звернув належної уваги на характер спору та дійсних учасників спірних правовідносин, а тому передчасно вважав неможливим вжиття будь-яких заходів забезпечення позову, як заявленого тільки до державного реєстратора.

Отже, ухвала суду про відмову у забезпеченні позову з цих підстав не може вважатись законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Вирішення клопотання позивача ОСОБА_2 за статтею 151 ЦПК до визначення характеру спору та його дійсних учасників є порушенням порядку вирішення вимоги про забезпечення позову, що є підставою для передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 8 червня 2017 року скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_10