АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2585/17
Справа № 643/9546/16-ц Головуючий суддя І інстанції - Мамалуй М. В.
Категорія: право власності Суддя доповідач - Котелевець А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах Держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року,

у с т а н о в и в :

У серпні 2016 року Харківська місцева прокуратура № 4 (далі - Прокуратура № 4) в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася у суд до ОСОБА_1 з позовом та просила:

- встановити факт, який має юридичне значення, а саме: що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою 03 березня 2009 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 є однією й тією ж особою;

- визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та складається з квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з чим, визнати право власності на вказану квартиру за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради;

- витребувати квартиру АДРЕСА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

В обґрунтування позивач вказав, що спірна квартира на підставі Свідоцтва про право власності від 06 лютого 2009 року, виданого Виконкомом Московської районної ради м.Харкова, належала ОСОБА_2 Під час видачі вказаного Свідоцтва прізвище ОСОБА_2 з невідомих причин помилково зазначено як ОСОБА_2.

Зазначена помилка унеможливлює вирішити питання про визнання відумерлою спадщину, яка відкрилась після її смерті, у зв'язку з чим необхідно встановити факт, а саме - що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є однією й тією ж особою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 померла.

Після її смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

07 серпня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. посвідчено Договір купівлі-продажу за реєстровим № 2602, відповідно до якого ОСОБА_3 продала вищезазначену квартиру ОСОБА_1

Враховуючи, що зі смертю особи припиняється її правоздатність, укладення Договору купівлі - продажу спірної квартири здійснено всупереч вимогам статті 658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику.

Перебування спірної квартири у володінні ОСОБА_1 порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого статтею 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року встановлено факт, який має юридичне значення, а саме - що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою 03 березня 2009 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, є однією й тією ж особою.

Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що складається з квартири АДРЕСА_1.

Право власності на вказану квартиру загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., визнано за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., від добросовісного набувача ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області суму судового збору в розмірі 5589,5 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про скасування вказаного заочного рішення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що на момент пред'явлення позову він був добросовісним набувачем спірної квартири; його право власності в установленому законом порядку не оспорено.

Прокуратура № 4 та Харківська міська рада заочне рішення суду першої інстанції не оскаржили, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлюючи факт, що має юридичне значення, суд першої інстанції вважав, що позов в цій частині є доведеним, оскільки підтверджується письмовими доказами.

Задовольняючи позов в частині визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача, суд першої інстанції виходив з того, що перебування спірної квартири у володінні відповідача порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого статтею 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою, у зв'язку з чим, квартира АДРЕСА_1 повинна бути витребувана у добросовісного набувача ОСОБА_1

Однак погодитись з такими висновками не можна, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права; неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Спірною є квартира АДРЕСА_1.

Власником даного житла була ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Московської районної в місті Харкові ради 06 лютого 2009 року, рішень Московської районної в місті Харкові ради від 12 січня 2009 року б/н та від 12 січня 2009 року № 4/48. Право власності ОСОБА_3 було належним чином зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2009 року.

Згідно з Актовим записом про смерть від 03 вересня 2015 року за № 13189 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 померла.

07 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. за реєстровим № 2602.

Відповідно до умов пункту 1.1 вказаного Договору, ОСОБА_3 зобов'язалася передати у власність, а ОСОБА_1 прийняти у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 32,9 кв. м., житловою площею 16,6 кв. м.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 07 серпня 2015 року (номер запису про право власності 10726115).

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав його у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, для застосування цієї норми суд повинен встановити обставини, що майно вибуло з володіння власника або володіння особи, якій воно було передано власником у користування в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати.

В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Пленум № 5) роз'яснено, що відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Разом із тим, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.

Згідно з пунктом 23 Пленуму № 5 відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Таким чином, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.

Право власності ОСОБА_1 на час розгляду справи ніким не оспорено, реєстрація права власності не скасована, вказаний Договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набув право власності, в судовому порядку недійсним не визнаний, а правові підстави вважати цей договір нікчемним відсутні. Даних про скоєння будь-якою особою правопорушення щодо оформлення Договору купівлі-продажу спірної квартири в матеріалах справи немає. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Оскільки на час укладення Договору купівлі-продажу Харківська міська рада не була власником майна, твердження позивача про те, що спірна квартира вибула із володіння власника поза його волею є безпідставними, а відсутність цієї ознаки виключає застосування статті 388 ЦК України.

Отже, визнати спадщину відумерлою та визнати право власності на спірну нерухомість за наявності оформленого та неоспореного права власності ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1277 ЦК України не є можливим.

В Главі 6 Розділу IV ЦПК України закріплено порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки ХМР, в особі якої в інтересах держави звернулася Прокуратура № 4, не є на даний час особою, права та інтереси якої порушені, підстав для задоволення позову про встановлення факту, що має юридичне значення немає.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли у справі, у зв'язку з чим заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах Держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - Р.М. Піддубний

Л.А. Швецова