Справа № 462/2180/16 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/2225/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойку по оплаті аліментів у розмірі 3385 грн. 10 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_2. Вважає, що суд неправильно застосував положення ч.1 ст. 192 СК України, що призвело до прийняття невірного по суті рішення. Вважає, що покращився майновий стан відповідача, та погіршення позивача, що є підставою для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на її користь. Окрім цього, звертає увагу, що нею несуться додаткові витрати на ОСОБА_5 на відпочинок у виховно-відпочинковому таборі "Фарбований лис", на що нею було здійснено витрати у розмірі 1500 грн. В апеляційній скарзі апелянт просить змінити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2017 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15.11.2013 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено. Вирішено стягувати із ОСОБА_4 /ідентифікаційний номер /, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 /ідентифікаційний номер /, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 500 /пятсот/ гривень щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, а саме з 23 вересня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. /а.с. 9/

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 суд виходив з наступних обстави.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів до 2000 грн. щомісячно, суд вважав, що матеріальне становище як позивача так і відповідача не змінилися з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, від 15 листопада 2013 року, і належними доказами такі обставини не спростовано. Також, судом звернуто увагу, що збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки таке питання вирішується відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України.

Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог, про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 у розмірі 1776,91 грн. суд послався, що такі витрати не є підтверджені належними доказами.

Відмовляючи в стягненні суми заборгованості по аліментах, суд виходив з тих обставин, що існування такої заборгованості підтверджується розрахунком боргу по сплаті аліментів боржником ОСОБА_4, виданого Залізничним ВДВС ЛМУЮ №7855 від 01.04.2016 року, де вказано, що сума боргу згідно розрахунку станом на 01.04.2016 року за боржником становить 6500 грн. та відповідачем не заперечується і така буде стягнута державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 05.01.2017 року.

Відмовляючи в частині стягнення з відповідача індексу інфляції в розмірі 87,74 грн., то суд зазначив, що таким визначається та розраховується відповідно до ч.2 ст. 184 СК України та не потребує судового розгляду.

Задовольняючи частково вимогу про стягнення неустойки (пені) в розмірі 3385 грн. 10 коп., суд першої інстанції виходив з тих обставин, що в разі заборгованості по сплаті аліментів, одержувач аліментів має право на стягнення пені за кожен день прострочення, судом здійснено розрахунок за період з вересня 2013 року по квітень 2016 року, відповідно до п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та Постанови Верховного суду України №6-94цс15 від 01.07.2015 року.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно зі ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не доведено факту зміну матеріального та морального становища чи погіршення чи поліпшення стану здоров"я, в підтвердження покращення стану платника аліментів та/або погіршення такого стану одержувачем аліментів.

Окрім цього, колегія суддів погоджуючись з оскаржуваним рішенням, вважає, що матеріальний стан обох сторін було враховано при винесенні рішення суду про стягнення аліментів, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 26.11.2013 року

Зі змісту статті 180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 185 ч. 1 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Колегія суддів проаналізувавши норми ст.ст. 180, 185 СК України не знаходить законних підстав для стягнення додаткових витрат на неповнолітнього сина їх батьками.

Відповідно до Правової позиції, наведеної в ухвалі Верховного Суду України від 08 грудня 2010 року, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Представлені фотокопії виписок, рецептів, чеків не є такими, що доводять факт оплати відповідних коштів за відпочинок, фактів звернення до відповідних медичних чи оздоровчих закладів, не доведений розрахунок вказаної суми (яка повинна бути розрахована пропорційно), не доведене витрачання саме такої суми на лікування сина /а.с. 61/, а також фактів звернення позивача до відповідача, та відмови відповідача від участі в додаткових витратах на утримання неповнолітнього сина.

Що стосується заборгованості по оплаті аліментів, то факт існування такої підтверджується розрахунком боргу по сплаті аліментів боржником ОСОБА_4, виданого Залізничним ВДВС ЛМУЮ № 7855 від 01.04.2016 року, де вказано що сума боргу згідно розрахунку станом на 01.04.2016 року за боржником ОСОБА_4 становить 6500,00 грн. Окрім того, відповідач не заперечує наявності у нього заборгованості. Додатково наголошуючи, що він не завжди має можливість оплачувати аліменти вчасно, що слугувало підставою виникнення такої заборгованості.

З долучено до апеляційної скарги довідки про розрахунок боргу по сплаті аліментів боржником ОСОБА_4, виданого Залізничним ВДВС ЛМУЮ № 1600 від 27.01.2017 року, вбачається, що станом на 27 січень 2017 року сума боргу за боржником становить 11000 грн. Слід зазначити, що така довідка не була предметом розгляду.

Відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 05.01.2017 року визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів, які стягнуті з а рішенням суду є виключною компетенцією органів Державної виконавчої служби Головного управління юстиції, які наділені компетенцією, щодо стягнення заборгованості по оплаті аліментів. Беручи до уваги, що відповідач не заперечував розмір заборгованості на суму 6500,00 грн. згідно наявної довідки в матеріалах справи за відповідний період, то у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку, оскільки така має бути стягнута державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 05.01.2017 року.

Згідно ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок проведення індексації визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078.

До 17.05.2016 року спеціального Закону про індексацію аліментів в Україні прийнято не було, а в Україні діяв Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" і згідно з Правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в Постанові №6-113цс13 від 06.11.2013 року, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Законом України від 17.05.2016 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом в твердій грошовій сумі" №1368-VІІІ в Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" внесено зміни, якими передбачена індексація аліментів та порядок їх здійснення.

Відповідно до ч.7 ст.5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів і здійснюється вона підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу платника аліментів.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення індексації з боржника в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Із змісту Постанови Верховного суду України №6-94цс15 від 01.07.2015 року вбачається, що така прийнята в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, з метою усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У вказаній Постанові Верховний суд України висловив свою правову позицію з приводу того, як необхідно рахувати неустойку за несплачені аліменти. В постанові суд, зокрема, зазначає:

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена па 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Враховуючи наведене, обчисливши суму неустойки за період з вересня 2013 року по квітень 2016 року, суд прийшов до висновку що позовну заяву, в частині стягнення неустойки по оплаті аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Враховуючи норми ст. 355 ЦПК України, ст. 196 СК України, беручи до уваги Постанову Верховного суду України №6-94цс15 від 01.07.2015 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_2 неустойку по оплаті аліментів у розмірі 3 385 грн. 10 коп.

На момент ухвалення рішення у суду були відсутні відомості про сплату чи не сплату аліментів в період з травня 2016 року по вересень 2016 року, в зв"язку з чим судом першої інстанції зроблено вірний розрахунок неустойки за період з вересня 2013 року по квітень 2016 року, враховуючи Постанову Верховного суду України №6-94цс15 від 01.07.2015 року

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції такими, відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам цивільного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Порушень норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_6