Справа № 520/1700/17
Провадження № 2/520/6615/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у якому посилаючись на укладені між сторонами договори, просило суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №0 від 31 жовтня 2007 року в сумі 44481,26 дол. США та 162220,36 грн., в солідарному порядку.

В судове засідання представник позивача не зявився, звернувся до суду з заявою, у якій заявлені вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи заперечень не надали.

За викладених обставин суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів та пояснень.

Так, у відкритому судовому засіданні суд встановив, що 31 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (у наступному назву було змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. 13 червня 2009 року до такого договору його сторонами було укладено додаткову угоду №1, якою було змінено строк сплати процентів (а.с.6-13 ).

Згідно умов договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 100000,00 дол. США, та зобовязався повернути у повному обсязі у строк, не пізніше 01 листопада 2018 року із сплатою 13,9% річних, шляхом здійснення щомісячних платежів у визначені договором строки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1. ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У відповідності до наведених положень та на забезпечення належного виконання позичальником його зобовязань за кредитним договором №0, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №154895 від 31 жовтня 2007 року (а.с.14-16).

Згідно ч.1, 2 ст. 554 ЦК України, та кореспондуючих положень договору поруки, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники: поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи розрахунків (а.с.23-35), позичальник виконував взяті на себе зобовязання не належним чином. Так, починаючи з 25.05.2015 року виникла прострочена заборгованість за наданим кредитом(а.с.25), з 31.03.2015 року виникла прострочена заборгованість по сплаті відсотків (а.с.31).

У звязку з порушенням позичальником зобовязань, позивач, керуючись положеннями ч.2 ст. 1050 ЦК України та кореспондуючих умов договору, звернувся до відповідачів з вимогами про погашення простроченої заборгованості за вих. №30-12/36909 від 16.12.2016 року (а.с. 16-17) та вих. № №30-12/36911 від 16.12.2016 року (а.с. 18-19), за змістом яких позивач вказував відповідачам на наявність простроченої заборгованості та вимагав погасити її у строк, протягом 31 календарного дня від дати отримання такої вимоги, а у випадку, коли у встановлений строк прострочена заборгованість не буде погашена, - повернути кредит у повному обсязі.

За наданими суду відомостями відповідачі такі вимоги не виконали, у звязку з чим станом на 06.02.2017 року заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором склала 44481,26 дол. США, з яких 33100,18 дол. США заборгованість за кредитом (у томі числі прострочена заборгованість 16470,16 дол. США) та 11381,08 дол. США заборгованість по процентам.

Крім того, на вказану заборгованість, відповідно до п. 4.1. кредитного договору була нарахована пеня, що станом на 06.02.2017 року складає 162220,36 грн., з яких 99489,09 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 62731,27 грн. пеня за прострочення сплати процентів (згідно розрахунку, а.с. 33-34).

У своїх вимогах позивач вказує на те, що відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України та кореспондуючих положень договору кредиту , відповідальність позичальника та поручителя перед кредитором є солідарною, а тому вважає свої вимоги до позичальника та поручителя обґрунтованими.

Разом з тим суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно положень п. 3.1 договору поруки, цей договір набрав чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором (договором кредиту).

Відповідно до правової позиції Верховний Суд України (постанови від: 21 травня 2012 р. у справах: N 6-48цс11, N 6-68цс11; 23 травня 2012 р. у справі N 6-33цс12; 18 липня 2012 р. у справі N 6-78цс12). умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою пов'язується таке припинення) є підставою для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК.

Відповідно до наданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості а також положень Кредитного договору, вбачається, що право вимоги (із яким закон повязує строк на предявлення судової вимоги до поручителя) за договором поруки у банку виникло тоді, коли позичальник виконав свій обовязок по сплаті щомісячних внесків неналежно з моменту прострочення погашення кредиту 25 травня 2015 року.

Таким чином, зобовязання ОСОБА_2, що випливали з договору поруки №154895 від 31 жовтня 2007 року були припинені з підстав ч.4 ст. 559 ЦК України 26 листопада 2015 року, а отже вимоги позивача до такої особи, що були заявлені до суду 09 лютого 2017 року (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті, а.с. 55) задоволенню не підлягають з мотивів їх безпідставності.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 від 31 жовтня 2007 року, що станом на 06 лютого 2017 року складає 44481,26 дол. США та 162220,36 грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених позивачем судових витрат в розмірі, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 10250,12 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 31, 57-60, 88, 208,209, 213-215, 294 ЦПК України, 509, 525, 526, 546, 549-551, 553, 554, 559, 612, 625, 1048, 1050 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 31 жовтня 2007 року в розмірі 44481,26 дол. США з яких 33100,18 дол. США заборгованість за кредитом (у томі числі прострочена заборгованість 16470,16 дол. США) та 11381,08 дол. США заборгованість по процентам та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 162220,36 ( сто шістдесят дві тисячі двісті двадцять грн. 36 коп.) гривень.

В частині вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 31 жовтня 2007 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» компенсацію понесених судових витрат в розмірі 10250,12 ( десять тисяч двісті пятдесят грн.. 12 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.