печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Козачук К.П., Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Генерального прокурора України Яреми Віталія Григоровича, Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, Державного казначейства України - про стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И В :

29.12.2014 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів про стягнення компенсації. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на невиконання відповідачами ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 31.07.2014, якою зобов'язано компетентних осіб Генеральної прокуратури України розглянути заяви ОСОБА_1 від 17.03.2014, 27.03.2014, 07.05.2014 у порядку, передбаченому ст.214 КПК України. Внаслідок чого позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на звернення до Верховного Суду України з метою забезпечення захисту прав та охоронюваних законом інтересів. Таким чином, позивач вважає, що бездіяльністю відповідачів їй завдана моральна шкода.

Ухвалами суду від 16.07.2015 та від 18.04.2017, занесеними до журналу судового засідання до участі у даній справі залучено в якості співвідповідачів Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, Державне казначейство України та Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича.

У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача, одночасно зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача Президента України Порошенка П.О. позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначив про відсутність належних та достатніх доказів заподіяння позивачу шкоди та протиправності поведінки відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача Генеральної прокуратури України позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначив, що листом Генеральної прокуратури України від 12.08.2014 за №06/1-23694-12 вказану вище ухвалу слідчого судді від 31.07.2014 направлено до прокуратури м.Києва для розгляду заяв, перелічених у зазначеній ухвалі. Крім того, зазначив про відсутність жодних доказів протиправності рішення Генеральної прокуратури України, настання негативних наслідків у вигляді заподіяння моральної шкоди саме внаслідок дій відповідача та причинного зв'язку між ними.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, враховуючи думку представників відповідачів, на підставі ст. 169 ЦПК України, визнав можливим розгляд справи за відсутності нез'явившихся осіб.

Суд, заслухавши думку представників відповідачів, показання свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 31.07.2014 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань-задоволено частково. Зобов'язано компетентних осіб Генеральної прокуратури України розглянути заяви ОСОБА_1 від 17.03.2014, 27.03.2014, 07.05.2014 у порядку, передбаченому ст.214 КПК України. (а.с.81)

Листом Генеральної прокуратури України від 12.08.2014 № 06/1-23694-12 вказану ухвалу слідчого судді від 31.07.2014 згідно з вимогами п.3.6 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення направлено до прокуратури м.Києва з вимогою розглянути згідно з вимогами ст.214 КПК України перелічені у вказаній ухвалі заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення суддями судів, територіально розташованих у м.Києві. (а.с.90)

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що внаслідок невиконання відповідачами вказаної ухвали слідчого судді від 31.07.2014 позивачу заподіяна моральна шкода.

Разом із тим, суд не може погодитись з заявленими позовними вимогами, виходячи з наступного.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями або бездіяльністю відповідачів було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не зазначила, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну їй шкоду.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалою суду від 20.10.2015 у даній справі було призначено судово-психологічну експертизу для визначення розміру моральної шкоди.

Разом із тим, згідно повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №2988/16-61 від 17.08.2016 про неможливість надання вказаного вище висновку, визнати факт наявності та ступеню психологічного травмування, ступеню та якості спричинених страждань із наданих на дослідження матеріалів не є можливим, відповісти на задані запитання не представляється можливим. (а.с.182-184)

Показазання допитаного в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_8 судом не приймаються до уваги, оскільки вказані нею обставини, не мають доказового значення для вирішення даної справи.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями або бездіяльністю відповідачів, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213 - 215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Генерального прокурора України Яреми Віталія Григоровича, Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, Державного казначейства України - про стягнення компенсації, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко