АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Луценко О.М.
№22-ц/796/7780/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба України, про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2014 року ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

У мотивування вимог посилалася на те, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 вересня 2012 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний.

За час подружнього життя вони разом проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй та неповнолітній дочці на праві приватної власності згідно Договору дарування від 09.11.2010 року.

Відповідач створює їм перешкоди в користуванні житлом, систематично порушує умови проживання із застосуванням фізичної сили та веденням аморального способу життя.

14.04.2012 року вона зверталася до ДІМ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про протиправні дії з боку ОСОБА_2, на що була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.04.2012 року.

Листом Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17.08.2012 року її повідомлено, що з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25.02.2013 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 08.03.2013 року, притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Посилаючись на статті 321, 391 ЦК України, ст. 116, 157 ЖК УРСР, просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою, виселити ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення із квартири за адресою: АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_2 таким, що підлягає зняттю з реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, у якому просив визнати недійсним укладений 09.11.2010 року ним з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Договір дарування у рівних частинах /частках/ кожній квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом 14 Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований у реєстрі за №3-3818.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року позов ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба України, про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою: АДРЕСА_1

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що в матеріалах справи наявні безспірні докази, які свідчать про те, що жодної законної підстави, передбаченої ст. 207 ЦПК України, для залишення зустрічного позову без розгляду в суду не було.

Вказує, що суд не викликав та не забезпечив явку в судове засідання для допиту як свідка лікаря-психіатра, який лікував ОСОБА_2, не направив справу після допиту лікаря для проведення судово-психіатричної експертизи.

Посилається, що частка спірної квартири належить його дочці ОСОБА_4, яка не втратила з ним жодних родинних відносин та зв'язків, а тому він є повноправним членом сім'ї його дочки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний.

09 листопада 2010 року між ОСОБА_2 (дарувальником) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 (обдаровувані) укладено Договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом 14-ої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстрований в реєстрі за №3-3818. (а.с. 6 т. 1)

Згідно п. 1 Договору дарувальник подарував, а обдаровувані прийняли в дар в рівних частинах кожний квартиру під АДРЕСА_1

Відповідно до витягу №36610555 від 07.12.2012 року та витягу №36748224 від 15.12.212 року про державну реєстрацію прав, виданих Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності, частка кожної становить по 1/2. (а.с. 7-8 т. 1)

Задовольняючи первісний позов частково, суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою: АДРЕСА_1

Однак, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 заявила лише вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення та шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що підлягає зняттю з реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_2.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 пояснив, що дійсно позов був заявлений ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини про усунення перешкод у користуванні квартирою, яка є власністю її та неповнолітньої дитини, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири та зняття його з реєстраційного обліку, як колишнього власника квартири.

При цьому, позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщення не заявлявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що власником спірної квартири до укладення Договору дарування від 09.11.2010 року був ОСОБА_2 Після укладення Договору дарування квартири власниками квартири стали члени його сім»ї дружина ОСОБА_3 та неповнолітня дочка ОСОБА_4

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються статтями 156 ЖК України, 405 ЦК України.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

При цьому, згідно ст. 405 ЦК України житлове приміщення, яке він має право займати, визначається його власником.

Порушуючи питання про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири та зняття його з реєстраційного обліку, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини, не порушувала перед судом питання про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

У порушення вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і ухвалив рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщення в спірній квартирі.

Такий висновок суду є передчасним, оскільки ОСОБА_3 такий позов не заявляла, відповідно такі вимоги не могли бути вирішені судом.

З огляду на викладене рішення суду в частині часткового задоволення позову і визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщення за адресою: квартира АДРЕСА_1 та в частині відмови в задоволені інших вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені заявлених ОСОБА_3 вимог.

Суд також ухвалив рішення про залишення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що у матеріалах справи наявні безспірні докази, які свідчать про те, що жодної законної підстави, передбаченої ст. 207 ЦПК України, для залишення зустрічного позову без розгляду в суду не було.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта.

Відповідно ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, суд може залишити заяву без розгляду в разі повторної неявки (двічі поспіль) у судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, незважаючи на причини повторної неявки в судове засідання.

Судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба України, про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку. (а.с. 18 т. 1)

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним. (а.с. 58-59 т. 1)

Розгляд справи відкладався неодноразово.

Про розгляд справи, призначений на 23.02.2017 року, ОСОБА_2 повідомлено 19.01.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 30 т. 2)

21.02.2017 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи, призначений на 23.02.2017 року, за його відсутності. У даній заяві апелянт також просив оголосити перерву, оскільки з поважної причини його адвокат не може брати участі у справі. (а.с. 40-41 т. 2)

Згідно довідки від 23.02.2017 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судове засідання відкладено на 15:00 год 23.03.2017 року. (а.с. 44 т. 2)

23.03.2017 року секретарем складено довідку про те, що фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судове засідання відкладено на 14:30 год 18.05.2017 року. (а.с. 48)

Про судове засідання, призначене на 18.05.2017 року, ОСОБА_2 повідомлений 31.03.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 62 т. 2)

16.05.2017 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи 18.05.2017 року за його відсутності. У заяві ОСОБА_2 просить у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити повністю, також просить оголосити перерву, оскільки з поважної причини його адвокат не може брати участі у справі (перебуватиме за межами України). (а.с. 59-60 т. 2)

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився двічі, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило, а тому позовна заява повинна бути залишена без розгляду.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що про судове засідання, призначене на 23.03.2017 року ні ОСОБА_2, ні його представник не були повідомлені, у матеріалах справи відсутні докази такого повідомлення, а тому висновок суду про повторну неявку належним чином повідомленого позивача є передчасним.

Крім того, суд не взяв до уваги заяву ОСОБА_2 від 16.05.2017 року про розгляд справи 18.05.2017 року в його відсутність.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення зустрічного позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з передачею справи за зустрічним позовом до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч. 1 ст. 383, ст. 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Державна міграційна служба України, про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва