Справа № 350/1091/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1072/2017
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.

секретаря Капущак С.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа: Перегінська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні дорогою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Рожнятівського районного суду від 22 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, у якому просили зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні громадською дорогою (вул.Глібова), зобов'язавши їх забрати встановлений на дорозі пліт та будівельні матеріали - пісок, цеглу та шлак, 3 металічні стовпчики, деревяну огорожу, звільнивши таким чином дорогу, що служить заїздом до належних їм земельних ділянок в урочищі «Сажава» шириною при вїзді 3,6 метра, при виїзді 3,9 метра, а також зобов'язати їх не чинити перешкод у користуванні дорогою в майбутньому.

В обґрунтування позову позивачі зазначали, що проживають з відповідачами на одній вулиці. По сусідству в урочищі «Сажавка», що смт. Перегінське, він та його дружина мають земельні ділянки, для заїзду до яких їх сімя користувалася громадською дорогою, нею користувалися й відповідачі.

Однак з осені 2008 року останні стали чинити їм з дружиною перешкоди в користуванні громадською дорогою, звузили її дорогу настільки, що проїзд по ній став неможливим.

З приводу неправомірних дій відповідачі притягалися до адміністративної відповідальності, судом ухвалювались рішення про усунення відповідачами перешкод, також їх було притягнуто до кримінальної відповідальності за невиконання рішення про усунення перешкод. Однак відповідачі продовжують чинити перешкоди. Просили позов задовольнити.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні громадською дорогою (вул. Глібова), зобов'язавши їх забрати встановлені на дорозі дві огорожі та будівельні матеріали: пісок, цеглу та шлак, 1 металічний стовпчик, таким чином звільнити дорогу, що служить заїздом до урочища «Сажавка» шириною при вїзді 3,6 метра, при виїзді - 3,9 метра, а також зобовязано їх не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3В дорогою у майбутньому.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2551 грн. 20 коп. судових витрат по справі.

На вказане рішення відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянти зазначають, що суд безпідставно не взяв до уваги надані ними листи управління містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА та Івано-Франківської філії «Дніпромісто», якими підтверджується той факт, що дороги в тому місці, де вказують позивачі, не має. Стверджують, що в актах Перегінської селищної ради не підтверджено, що саме вони чинять перешкоди позивачам. Також зазначають, що твердження позивачів про наявність дороги спростовуються наданими позивачами фотографіями, із яких видно наявність стежки для проходу. Стверджують, що це їхні сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та інші сусіди розсунули цеглу і пісок(шлак) та встановили деревяну огорожу, що підтверджується їхніми показами, викладеними у вироку. Також вважають, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що позовні вимоги вже були вирішені рішенням Рожнятівського районного суду від 26 листопада 2014 року та ухвалою апеляційного суду, тому провадження у справі слід було закрити відповідно до ч.2 ст.205 ЦПК України. Крім того, апелянти стверджують, що суд повинен був отримати пояснення з приводу позову від представника Перегінської селищної ради, чого не зробив, розглянувши справу без його участі.

З наведених підстав просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги.

Селищний голова смт. Перегінське надіслав клопотання про розгляд справи у їхній відсутності.

Позивач ОСОБА_3 просить відкласти розгляд справи не раніше ніж 14.07.2017 року оскільки її адвокат ОСОБА_9 знаходиться у черговій відпустці по 13.07.2017 р. включно.

Однак жодних угод про надання їй правової допомоги адвокатом апеляційному суду не надала. Тому апеляційну скаргу слід розглянути у відсутності сторін.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає не повністю.

Ухвалюючи рішення часткове задоволення позову, суд виходив з того, що дії відповідачів по перешкоджанню позивачам у проїзді до належної їм землі є протиправними та такими, що істотно порушують їхні права, як власників та належних користувачів землі, тому підлягають судовому захисту.

З таким висновком погоджується також і колегія суддів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0,0434 га та 0,1267 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Сажавка», що підтверджується копіями державних актів на право приватної власності на землю (а. с. 24, 25). ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є подружжям, що визнається учасниками процесу.

Відповідно до ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю.

Рішеннями Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року(а.с.7-12) та від 26 листопада 2014 року(а.с.13-16) відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязано усунути перешкоди в користуванні дорогою (вул. Глібова), що служить заїздом до належних позивачу земельних ділянок шириною при вїзді 3,6 метра та при виїзді 3,9 метра, та не чинити таких перешкод у майбутньому. Вказаними рішеннями встановлено, що дорога (вул. Глібова) служить заїздом до належних позивачу земельних ділянок шириною при вїзді 3,6 метра та при виїзді 3,9 метра. Тому не заслуговують на увагу викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд безпідставно не взяв до уваги надані ними листи управління містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА та Івано-Франківської філії «Дніпромісто», якими підтверджується той факт, що дороги в тому місці, де вказують позивачі, не має. З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи апелянтів про те, що твердження позивачів про наявність дороги спростовуються наданими позивачами фотографіями, із яких видно наявність стежки для проходу.

Відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 притягнуто до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року, що підтверджується копією вироку Рожнятівського районного суду від 27 травня 2013 року (а.с.19-22).

На даний час ширина проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 по вул. Глібова становить 1,80 метра, по середині 1,50 метра, в кінці біля виходу на городи 2 метри, на місці проїзду встановлено деревяний паркан шириною 3,58 метра, та деревяну огорожу вздовж усього проїзду, що підтверджується актами комісії з питань земельних відносин Перегінської селищної ради від 18 травня 2016 року, від 27 січня 2017 року та від 24 квітня 2017 року та доданими до них схемами та фотографіями (а. с. 23, 78, 79, 88-91). При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що в актах Перегінської селищної ради не підтверджено, що саме відповідачі чинять перешкоди позивачам, а це їхні сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та інші сусіди розсунули цеглу і пісок(шлак) та встановили деревяну огорожу, що підтверджується їхніми показами, викладеними у вироку(а.с.19-22), то такі доводи є голослівними, оскільки у вироку зазначено, що суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_10, вважає такі показання неправдивими.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що незважаючи на рішення Рожнятівського районного суду від 14 грудня 2010 року та 16 червня 2015 року, якими встановлено розмір заїзду до земельних ділянок позивача шириною при вїзді 3,6 метра та при виїзді 3,9 метра, а також зобовязано відповідачів не чинити перешкод у користуванні вказаним заїздом, останні встановили з обох сторін на дорозі деревяну огорожу, а також зберігають будівельні матеріали, у звязку з чим ширина проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 по вул. Глібова на даний час становить при вїзді 1,80 метра, по середині 1,50 метра, в кінці, біля виходу на городи 2 метри.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що позовні вимоги вже були вирішені рішеннями судів, тому провадження у справі слід було закрити відповідно до ч.2 ст.205 ЦПК України, є безпідставними, з огляду на те, що після ухвалення рішення Рожнятівського районного суду від 26 листопада 2014 року, відповідачі продовжують чинити перешкоди позивачам, а тому право останніх підлягає захисту в судовому порядку.

Доводи апелянтів про те, що суд повинен був отримати пояснення з приводу позову від представника Перегінської селищної ради, чого не зробив, розглянувши справу без його участі, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки у матеріалах справи міститься достатня кількість належних та допустимих доказів для ухвалення законного та обґрунтованого рішення у справі.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що відповідачі продовжують чинити позивачу та членам його сімї перешкоди у користуванні земельними ділянками, що належать йому на праві приватної власності, що у судовому засіданні підтвердили відповідачі, які вважають дорогу своєю власністю, хоч з цього приводу суду не надали будь-яких доказів. Суд правильно задовольнив позов частково, зобовязавши відповідачів усунути перешкоди в користуванні заїздом до земельних ділянок позивачів по вул. Глібова шляхом знесення встановлених на дорозі деревяних огорож та вивезення будівельних матеріалів.

Однак на думку колегії суддів суд, зобовязавши відповідачів не чинити позивачам та членам його сімї перешкод у користуванні вказаним заїздом у майбутньому захистив наперед ще не порушене їхнє право. Тому рішення слід в цій частині змінити, виключивши посилання на зобовязання не чинити перешкод в користуванні заїздом в майбутньому.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 22 травня 2017 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення речення: а також зобовязати їх не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дорогою в майбутньому.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_11

ОСОБА_12