03.07.2017 Справа № 482/1757/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ітріна М.В., секретаря судового засідання Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічним позовом ОСОБА_1 до Банку про захист прав споживача і визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 16.07.2010 р. між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 30.09.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 21 145,99 грн.

З посиланням на ці обставини і статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судові витрати по справі.

В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності.

Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився, але надав письмові заперечення на заявлені вимоги, які він не визнав та просив у їх задоволенні відмовити з огляду на таке.

Отримав кредит у розмірі 3 000 грн, а не 12 000 грн, що видно із відповідної заяви від 16 липня 2010 року.

Посилаючись на частини 1, 2 ст. 207 ЦК України стверджує, що не підписував Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, а у заяві відсутні домовленості сторін щодо збільшення кредитного ліміту, умов кредитування, розмір та нарахування відсотків. Отже, вважає, що кредитний ліміт в 12 000 грн, розмір відсотків та інші відомості, з якими його не ознайомлено є беззмістовними, а посилання Банку на документи, які він не підписував є необґрунтованими.

Крім того, з посиланням на ч. 1 ст. 651 ЦК і абз. 4 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказав, що Банк безпідставно і незаконно змінив відсоткову ставку 01.04.2013 р., 01.09.2014 р. і 01.04.2015 р., і саме така правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 30.11.2016 р. у справі за № 6-82цс16.

Також вважає, що Банк безпідставно стверджує про те, що відповідач не надав йому грошові кошти для погашення боргу за Кредитом і відсотками, оскільки строки дії кредитного договору та повернення грошових коштів не визначені, а відтак, то Банк порушив п. 7 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

До початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_1 надав суду зустрічний позов до Банку про захист прав споживача у виді порушеного права споживача фінансових послуг банку та визнання недійсним кредитного договору.

Свої зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що не підписував Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, а отже його доводи, що він не ознайомлений з цими документами є обґрунтованими, на що вказує позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа 6-40942св13, а також Верховного Суду України (у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 р. та постанові від 11 лютого 2015 р. № 6-240цс14).

Банк безпідставно і незаконно змінив відсоткову ставку 01.04.2013 р., 01.09.2014 р. і 01.04.2015 р., оскільки розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом Банк не здійснював, у письмовій формі не викладав, до відома відповідача не доводив та з ним не узгоджував.

З посиланням на статтю 638 ЦК України вважає договір неукладеним, оскільки сторони не досягли в належній формі згоди хоча б однієї його істотної умови, передбаченої законодавством.

У момент підписання кредитного договору ОСОБА_1 був введений Банком в оману щодо істотних умов договору, ціни, відсоткової ставки тощо, а тому його волевиявлення на укладення договору у вигляді та розмірах, суперечили його волевиявленню на укладення договору саме на таких умовах.

Кредитний договір укладено Банком з використанням нечесної підприємницької практики, оскільки договір укладено на умовах, що обмежують права споживача, а тому такий договір відповідно до статей 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним.

Приватбанк надав суду письмові заперечення щодо зустрічних вимог ОСОБА_1 і просив в їх задоволенні відмовити та застосувати до таких строк позовної давності посилаючись на таке.

16 липня 2010 р. ОСОБА_1 з метою отримання кредитних послуг підписав Заяву, згідно якої отримав кредит у розмірі 12 000 грн. Строк позовної давності щодо оскарження кредитного договору сплив 16 липня 2013 р.

Підписуючи заяву ОСОБА_1 приєднався до запропонованих Банком Умов та Тарифів, що відповідає вимогам ст. 634 ЦК та ознайомився і згоден Умовами і Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті Банку, тарифами Банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки кошти надавалися не як споживчий кредит, а у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Вважають безпідставними наголошення, що Банк застосовує нечесну підприємницьку практику, а умови договору несправедливими у звязку з тим, що сторони досягли згоди щодо всіх умов та засвідчили це своїми підписами. До того ж ОСОБА_1 тривалий час належним чином виконував зобовязання за кредитним договором.

Стверджують, що на час укладання кредитного договору діяла ставка в розмірі 2,5 % в місяць або 30 % на рік. Далі відсоткова ставка була змінена у законному порядку, що підтверджується наказами Банку до 34,80 і 43,20 % і ці зміни узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг, передбаченням односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. Банк повідомляв позичальника про зміну відсоткової ставки шляхом направлення СМС-повідомлень на його номер мобільного телефону. Такі дії Банку позичальник не оскаржував.

Крім того вказали, що при укладанні спірного договору Банк не вчиняв будь-яких дій щодо введення в оману позичальника, а тому посилання на статті 229 і 230 ЦК є безпідставними.

У подальшому відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив у задоволенні вимог Банку відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в зустрічних вимогах слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що 16 липня 2010 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредитну картку «Універсальна» № 148723, з терміном дії до квітня місяця 2014 року, відповідно до тарифів якої ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 3 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 процентів річних на суму залишку по кредиту, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказаний договір складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана відповідачем, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

04 листопада 2010 р. ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку на № 954490, з терміном дії до серпня місяця 2014 року, а 12 серпня 2014 р. ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку на № 649082, з терміном дії до березня місяця 2018 року.

Номери карток, дата відкриття та термін їх дій підтверджуються довідкою Банку.

Пунктом 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт підписуючи Договір дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК України, частин1, 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За характером, укладений між Банком та ОСОБА_1 спірний договір, є договором приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1, підписавши 16 липня 2010 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку був повідомлений про зміст цих Умов та Правил і про розміщення їх тексту на офіційному сайті Банку, а саме: «www.privatbank.ua», про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Крім того, відповідачем не оспорюється факт підписання ним заяви-анкети, отримання кредитної картки «Універсальна Gold» та факт укладення та підписання ним даного правочину.

Зміст письмових заперечень відповідача на вимоги Банку та його зустрічних вимог свідчить про визнання ним укладеного з банком кредитного договору.

У подальшому Банк збільшив процентну ставку за кредитом, а саме, з 1 квітня 2014 р. до 34,80 %, а з 1 квітня 2015 р. до 43,20 %, а також збільшив кредитний ліміт до 12 000 грн.

Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

З наданого Банком розрахунку видно, що відповідач свої зобовязання виконував не належним чином, а тому станом на 30 вересня 2016 р. утворилася заборгованість у загальній сумі 21 145,99 грн, яка складається з:

- заборгованості за кредитом 11 978,16 грн;

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7 490,70 грн;

- заборгованості за пенею 193,99 грн;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн;

- штрафу (процентна складова) 983,14 грн.

Розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи, відповідачем не спростований та підтверджує наявну заборгованість за кредитним договором починаючи з 23 лютого 2012 р. по 30 квітня 2012 р. та з 23 лютого 2014 р. по 30 вересня 2016 р.

Надана Банком виписка руху грошових коштів по рахунку ОСОБА_1 також підтверджує використання ним карток «Універсальна Gold», номери яких відповідають номерам карток зазначених вище.

Заперечуючи проти збільшення Банком відсоткової ставки у односторонньому порядку відповідач не надав суду свій розрахунок виходячи з базової процентної ставки, яка існувала на момент укладання договору, а також не заявив клопотання про призначення відповідної експертизи з метою перевірки правильного нарахування боргу Банком.

Таким чином, Банком доведено факт укладання з відповідачем кредитного договору та користування ним грошовими коштами.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 549 ЦК України, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання.

За змістом цього зобовязання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу повязане не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобовязань, а тому в цій частині вимог (штраф (процентна складова) слід відмовити.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених і на підставі наданих сторонами доказів (ст. 11 ЦПК).

Згідно статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За такого, відповідач підписавши договір і виконуючи його тривалий період часу безпідставно посилається на несправедливі умови Договору та ведення нечесної підприємницької діяльності Банком.

Відповідно до п. 1.1.3.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком згідно з п. 1.1.1.3.1.9. Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Пунктом 1.1.3.1.9 Умов сторони домовились, що Банк зобовязаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками.

Як видно з підписаної відповідачем ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг вона містить умови про спосіб надання виписки про стан картрахунку, а саме ознайомлення на сайті ПриватБанк «www.privatbank.ua».

Банком надані суду докази щодо розміщення на вказаному сайті повідомлення для відповідача, а також повідомлення у формі SMS на його мобільний телефон щодо збільшення розміру процентної ставки.

Таким чином, твердження відповідача про незаконну зміну процентної ставки є безпідставними, оскільки Банк дотримався визначеної договором процедури її зміни і таке відповідає вимогам ст. 1056-1 ЦК України.

Зміст правових висновків викладених у Постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 р. № 6-240цс15 і 11 березня 2015 р. № 6-16цс15, на які посилається відповідач стосуються викладених у кредитному договорі умов про збільшення позовної давності в односторонньому порядку, а не укладення договору як такого у звязку з відсутністю підпису відповідача на всіх складових договору.

Постанова Верховного Суду України від 30 листопада 2016 р. № 6-82цс16, на яку посилається відповідач стосується іншої форми кредитного договору та його умов, ні ж ті, що розглядаються судом.

Згідно з частиною 2 статті 16, частиною 1 статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому кодексу та іншим актам цивільного законодавства, невідповідністю волевиявлення внутрішній волі його учасника, не спрямованістю на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 230 ЦК України недійсним є і правочин, за яким одна із сторін ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 ЦК).

Вищевикладеними обставинами судом не встановлено введення Банком відповідача в оману, а також інших підстав недійсності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України та порушень Закону України «Про захист правв споживачів» (статті 11, 18, 19), а відтак, то то зустрічні вимоги відповідача до Банку задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 88 ЦПК з відповідача слід стягнути на користь Банку судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором без номера від 16 липня 2010 року, станом на 30 вересня 2016 року, в сумі 20 162,85 (двадцять тисяч сто шістдесят два гривень 85 коп.) гривень, що складається з:

- заборгованості за кредитом 11 978,16 грн;

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7 490,70 грн;

- заборгованості за пенею 193,99 грн;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн.

В решті позовних вимог щодо стягнення штрафу (процентна складова) відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (р/р 3111, , МФО 305299) сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1 313,23 (одна тисяча триста тринадцять гривень 23 коп.) гривень.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача і визнання недійсним кредитного договору, як заявлені безпідставно.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий