АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Білич І.М.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, як законного представника недієздатної ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року про передачу справи за підсудністю до іншого суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 як законного представника недієздатної ОСОБА_2, до ОСОБА_4, треті особи: Адміністрація Тусовського району м. Астрахань, Друга Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно та його поділ між спадкоємцями на частки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_1 як законний представник недієздатної ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 як законного представника недієздатної ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та його поділ між спадкоємцями на частки передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Як на підставу скасування ухвали суду вказувала на те, що суд першої інстанції задовольняючи клопотання відповідача та передаючи справу за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва не взяв до уваги, що стороною відповідача на обгрунтування свого клопотання не надано доказів, що основна частина спірного спадкового майна знаходиться в Голосіївськом районі м. Києва. Судом також не взято до уваги, що відповідачем не надано і доказів, які б вказували на те, що вартість нерухомого майна в Голосіївському районі перевищує вартість нерухомого майна в Святошинському районі м. Києва.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2017, відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Третя особа - Друга Київська державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надіслала на адресу суду лист про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1, діючи в інтересах недієздатної ОСОБА_2, 22 липня 2016 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Майже протягом року з часу відкриття провадження у справі судові засідання переносилися з різних причин.

12 червня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про передачу даної справи до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що основна частина нерухомого майна з приводу якого між сторонами виник спір знаходиться в Голосіївському районі м. Києва.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду та вважає його необґрунтованим, враховуючи наступне.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 як законний представник недієздатної ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та, уточнивши позовні вимоги, просила визнати за недієздатною ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її батька ОСОБА_7, а саме: Ѕ частину квартири АДРЕСА_2; 25/100 частин картири АДРЕСА_3; ј частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4; Ѕ частину транспортного засобу марки АЗЛК 412, державний номерний знак НОМЕР_2; Ѕ частину транспортного засобу АЗЛК 2140, державний номерний знак НОМЕР_1; Ѕ частину транспортного засобу СКИФ, державний номерний знак НОМЕР_3; Ѕ частину гаражу, розташованого у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_5.

Тобто позивачка звернулася до суду з позовом, що виник в тому числі з приводу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 41 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі - Постанова) перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (ст. 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квратир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадковго майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких частиною першою статті 114 ЦПК встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яке за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в районах чи місцевостях (п. 43 Постанови).

Звертаючись до суду з позовом позивачка в позовній заяві зазначила, що основна частина спадкового майна з приводу якого між сторонами виник спір, а саме квартира АДРЕСА_2, знаходиться в Святошинському районі м. Києва, тоді як значно менша частина спірного нерухомого майна, а саме Ѕ квартири АДРЕСА_1. До позовної заяви позивачка долучила копію свідоцтва про право власності на квартиру, що знаходиться в Святошинському районі м. Києва.

01 серпня 2016 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі в частині щодо дотримання правил підсудності відповідачем не оскаржувала ся.

14 березня 2017 року позивачка подала до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог, в якій крім іншого, просила визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квратири АДРЕСА_2 та право власності на 25/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Відповідач, звертаючись до суду з клопотанням про порушення правил підсудності та передачу справи для розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва, в обґрунтування своїх заперечень не надав суду доказів, які б свідчили, що основна частина спірного майна знаходиться в Голосіївському районі м. Києва. Зокрема, відповідачем не надано суду доказів про вартість спірної частини квартири в Голосіївському районі м. Києва.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, що основна частина спірного нерухомого майна знаходиться в Голосіївському районі м. Києва, а тому справа підсудна Голосіївському районному суду м. Києва, не відповідають обставин справи, ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про передачу справи до іншого суду для розгляду за підсудністю постановлена з порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду про передачу справи за підсудністю до іншого суду не може залишатися без змін у зв'язку з невідповідністю нормам чинного процесуального законодавства, підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, як законного представника недієздатної ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/10255/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8560/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.