Ухвала

Іменем України

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, треті особи: Житомирська обласна державна адміністрація, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про право власності частково недійсним, визнання права власності на частину жилого будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у 1997 році вона разом із батьками, на підставі направлення ЖТ № 7135 від 03 грудня 1997 року, переселилася із с. Норинськ Овруцького району до с. Морозівка Брусилівського району Житомирської області. Проте, у направленні на переселення її помилково не було зазначено, хоча на час даних подій вона була малолітньою дитиною і проживала разом із батьками. При переселенні батьки отримали недобудований жилий будинок, який на підставі угоди від 29 лютого 2000 року безоплатно переданий батькові у власність. 22 березня 2000 року будинок прийнято в експлуатацію, акт затверджений рішенням виконкому Морозівської сільської ради від 20 вересня 2000 року. На підставі вказаного рішення сільрада видала свідоцтво про право власності на будинок на ім'я батька.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що видавши свідоцтво лише на ім'я батька, виконком Морозівської сільської ради позбавив її права на отримання майна у приватну власність, позивачка просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона у 1997 році була переселена із зони радіологічного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильскій атомній електростанції, із с. Норинськ Овруцького району Житомирської області в с. Морозівка Брусилівського району Житомирської області; визнати свідоцтво на право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 видане 28 вересня 2000 року на ім'я ОСОБА_3, на підставі рішення виконкому Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, недійсним; визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаного будинку.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області

від 15 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 в грудні 1997 року була переселена із зони радіологічного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, а саме із с. Норинськ Овруцького району Житомирської області в с. Морозівка Брусилівського району Житомирської області. Визнано частково недійсним, в 1/3 його частині, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 видане виконкомом Морозівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області 28 вересня 2000 року ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину жилого будинку по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 січня

2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, правильно застосувавши положення Порядку відселення та самостійного переселення, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що переселення сім'ї позивачки відбулося на підставі направлення серії ЖТ № 7135 від 03 грудня 1997 року, яке ніким не оспорено, а свідоцтво про право власності на спірний будинок видано на підставі угоди від 29 лютого 2000 року, яка також є чинною.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 11 січня

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська