Справа № 203/3526/15-ц
Провадження № 2/0203/53/2017
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4, представників відповідачів ОСОБА_5 районної у м. Дніпрі ради та її виконкому ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 районної у м. Дніпрі ради, виконавчого комітету ОСОБА_5 районної у м. Дніпрі ради, треті особи Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_9 обласної ради, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення виконавчого комітету, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року представник ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_8 звернувся до суду на предмет захисту її права на спадщину за законом після батька ОСОБА_10, який правовстановлюючі документи за життя оформити не встиг, пред'явивши позов з підстав неправильного визначення часток спадкоємців її прабаби і прадіда. Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що 15 березня 2003 року після прабаби ОСОБА_11 відкрилася спадщина, що складалася з частки 13/100 в праві спільної власності на домоволодіння у м. Дніпропетровську по вулиці Юрія Савченко, 76, яку за відсутності заповіту фактично прийняли її чоловік ОСОБА_12 та син ОСОБА_13 в рівних частинах по часток кожному, бо за сина ОСОБА_14, який помер 14 березня 2003 року, за правом представлення була закликана до спадкування її онука ОСОБА_15, якій відповідач ОСОБА_2 доводиться дочкою, однак належним чином таку спадщину не прийняла: заяву в нотаріальну контору не подала та у фактичне управління і володіння майном не вступила, оскільки своє постійне місце проживання в квартирі прабаби зареєструвала лише після спливу семи місяців 16 жовтня 2003 року і з прадідом ОСОБА_2 разом мешкала лише до 2006 року, залишивши спірне житло з дитиною ОСОБА_2 (відповідачем ОСОБА_2) внаслідок конфліктів на ґрунті неналежного за ним догляду на весь час до відкриття 22 листопада 2008 року спадщини після ОСОБА_12, яку, так само, не прийняла, оскільки ні до нотаріальної контори не зверталася, ні фактично не вступала у володіння спадщиною, а фактично цю спадщину за відсутності заповіту прийняв за законом дід ОСОБА_13, який доглядав свого батька, але документи на спадщину за життя не оформив, внаслідок чого після його смерті 14 листопада 2011 року не охоплену заповітом спадщину прийняв ОСОБА_10, подавши 24 квітня 2012 року про це заяву до нотаріальної контори на правах сина спадкодавця, а вдова діда, ОСОБА_16, 23 лютого 2012 року відмовилася від належної їй частки на користь онуки позивача ОСОБА_8, яка звернулася 10 лютого 2015 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після відкриття такої 31 серпня 2014 року. Таким чином, оскільки мати спадкодавця, ОСОБА_16, 13 лютого 2015 року заявила про відмову від спадщини на користь позивача, ОСОБА_8 успадкувала після свого батька ОСОБА_14 успадковану ним від її діда ОСОБА_13 належну останньому частку 15/100 в праві власності на спільне домоволодіння по вулиці Ю.Савченко, 76, якій відповідає володіння і користування в жилому будинку в натурі квартирою № 5-а, а також успадковану тим від прабаби і прадіда ОСОБА_13 частку 13/100 в праві власності на спільне домоволодіння по вулиці Ю.Савченко, 76, якій відповідає володіння і користування в жилому будинку в натурі квартирою № 5 площею 53,4 м2, однак позивач оформити спадщину не змогла, оскільки державний нотаріус Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 ще 21 вересня 2012 року видала на імя її троюрідної сестри, відповідача ОСОБА_2, в порядку спадкування за свою матір ОСОБА_15, яка померла 11 грудня 2010 року, свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_11 на 13/300 часток вказаного домоволодіння (зареєстроване в реєстрі за №3-1825) та після ОСОБА_12 на 13/300 часток домоволодіння (зареєстроване в реєстрі за №3-1827), зазначивши, що спадщина, на яку видається свідоцтво, складається з частки 26/300 в праві спільної власності на вказане спірне домоволодіння, що не відповідає дійсності, оскільки мати відповідача, ОСОБА_15, ніколи належним способом не приймала спадщини після жодного з спадкодавців, попри що виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради на підставі цих свідоцтв з порушенням порядку і процедури прийняв рішення № 16 від 18 січня 2013 року «Про призначення опікуна на 26/300 частиною буд. 76 по вул. Ю. Савченко», яким з перевищенням повноважень обовязок по збереженню і використанню 26/300 часток спірного домоволодіння поклав на ОСОБА_3, яка за рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28 березня 2011 року призначена опікуном малолітньої ОСОБА_2, хоч така частка ніколи останній не належала, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_8 просила суд:

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом /ВРХ №540093, реєстр №3-1825/ від 21 вересня 2012 року, видане П?ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на 13/300 часток буд. 76 по вул. Ю. Савченко в м. Дніпропетровську, належних на праві власності ОСОБА_2;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом /ВРХ №540094, реєстр №3-1827/ від 21 вересня 2012 року, виданого П?ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на 13/300 часток буд. 76 по вул. Ю. Савченко в м. Дніпропетровську, належних на праві власності ОСОБА_2;

скасувати як незаконне рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради №16 від 18 січня 2013 року про призначення ОСОБА_3 опікуном над 26/300 частками буд. 76 по вул. Ю. Савченко у м. Дніпропетровську, які належать на праві власності малолітній дитині-сироті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

визнати за ОСОБА_8 право власності на квартиру № 5 у домоволодінні №76 по вул. Ю. Савченко у м. Дніпропетровську, що становить 13/100 домоволодіння, загальною площею 53,4 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат 4,: кв.м., 18,5 кв.м., 7,9 кв.м., допоміжних приміщень: прихожої 4,( кв.м., сіней -8,1 кв.м., кухні 6,6 кв.м., веранди 2,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_14;

визнати за ОСОБА_8 право власності на квартиру №5-а в домоволодінні №76 по вул. Ю. Савченка у м. Дніпропетровську, що становить 15/100 часток домоволодіння загальною площею 21,1 кв.м., яка складається з житлової кімнати 16,2 кв.м., сіней 4,( кв.м., та гаража з погрібом 21,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_14; а також віднести на рахунок відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав.

Представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_3, яка змінила прізвище з ОСОБА_18, в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, заперечуючи тим, що сторони спору троюрідні сестри, кожна з яких закликана спадкоємицею в першу чергу після свого спадкодавця, успадкували спірне майно в рівних частках. Так, кожна з наймолодших спадкоємців правнучки ОСОБА_2 та ОСОБА_8 спадкують від найстаршого покоління спадкодавців по прямій низхідній лінії, а саме після переходу прав власності ОСОБА_11 до ОСОБА_12 від останнього до його синів ОСОБА_19 та ОСОБА_20, а потім через них до внуків: матері відповідача ОСОБА_21 та батька позивача ОСОБА_22. Мати відповідача ОСОБА_11 спадщину за свого батька ОСОБА_14 прийняла після прабаби ОСОБА_14, оскільки фактично вступила у володіння майном і стала проживати разом із своєю дочкою у спадковому будинку разом з прадідом ОСОБА_12, після якого також прийняла спадщину за місцем свого проживання та реєстрації, тому ОСОБА_2 спадщину прийняла, а її опікун ОСОБА_3 належним чином оформила цю спадщину та після визначення її обов'язків за рішенням виконавчого комітету № 16 від 18 січня 2013 року опікувалася цим майном. Вважав, що ОСОБА_10 після свого батька діда позивача ОСОБА_13 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, тому не прийняв його спадщину, внаслідок чого не прийняла цю спадщину і ОСОБА_8, у зв'язку з чим нотаріус правильно визначила частки спадкового майна після ОСОБА_11 та ОСОБА_12, на яке видала спірні свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі чого представник відповідачів просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача, виконавчого комітету ОСОБА_5 районної у м. Дніпрі ради, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала тим, що виконавчим комітетом 18 січня 2013 року прийнято рішення про призначення ОСОБА_18 опікуном над належними малолітній дитині-сироті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності в порядку спадкування 26/300 частками будинку № 76 по вул. Ю.Савченко у м. Дніпропетровську на підставі поданих документів про призначення опікуном дитини, про оформлення спадкового майна та в інтересах дитини. Крім того, мати відповідача проживала у спадковому будинку та померла у медичному закладі охорони здоров'я, у зв'язку з чим і дитина-сирота після її смерті була взята на облік саме органом опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, тому немає підстав вважати, що ОСОБА_15 не прийняла спадщину за свого батька ОСОБА_14 після прабаби ОСОБА_11 та прадіда ОСОБА_12, а оскаржуване позивачем рішення виконкому прийняте на законних підставах і в інтересах дитини-сироти, на підставі чого просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 районної у м. Дніпрі ради позов не визнала та заперечувала тим, що спадщину і позивач, і відповідач та їх спадкодавці від попередніх спадкодавців прийняли належним чином, та частки у спадковому майні нотаріусом визначені правильно, а рішення виконкому від 18 січня 2013 року відповідає інтересах дитини-сироти ОСОБА_2 і спрямоване на збереження майна дитини, тому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Треті особи, Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора та КП «ДМБТІ» ДОР, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про відкладення судового розгляду не клопотали, своїх представників не відрядили, КП «ДМБТІ» причин тому не повідомило, а нотаріальна контора клопотала розглянути справу в її відсутність, що згідно ст. 36 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності вказаних осіб.

Свідок ОСОБА_23, медсестра за фахом, яка знає родину ОСОБА_2 з 1975 року і проживала з ними по сусідству в квартирі будинку по вулиці Ю.Савченко, 76/2, у м. Дніпрі, в судовому засіданні під присягою показала на свою обізнаність з перебігом подій у цій сім'ї, членам якої по-сусідськи надавала медичну допомогу. Так, 14 березня 2003 року помер ОСОБА_14, і не витримавши смерті сина 15 березня 2003 року померла його мати ОСОБА_11, та наступного дня їх обох поховали. На похорон прийшла дочка ОСОБА_24 і онука ОСОБА_25 ОСОБА_11 з маленькою дочкою ОСОБА_26. ОСОБА_27 сказала діду ОСОБА_12, при всіх, що буде жити разом з ним, допомагати, на що дід зрадів. Однак після похорону ОСОБА_11 пішла і не поверталась декілька місяців, у зв'язку з чим діда забрав до себе син ОСОБА_13, оскільки дід дуже сумував, був в пригніченому стані. Місяці через три дід повернувся до своєї частини будинку квартири № 5, тоді ж приблизно ближче до осені повернулася ОСОБА_11 з дочкою ОСОБА_26 та стала проживати разом з дідом, допомагати по господарству, доглядати за дідом. ОСОБА_28 навіть просив ОСОБА_13 влаштували її на роботу, але у неї не було паспорта, і дід, користуючись своїми пільгами як учасника бойових дій ВВВ, разом з нею відновив її паспорт, прописав у своїй хаті. Так вони жили у спокої і злагоді деякий час, проте в подальшому в першу квартиру, де з 2004 року жила сім'я Тарянських, повернувся ОСОБА_29 та став залицятися до ОСОБА_27, у них стали розвиватися певні стосунки. На той час ОСОБА_11 не вживала наркотики, ходила до якогось релігійного центру, проте під тиском ОСОБА_29 вона покинула центр, вони стали сваритися, ОСОБА_29 став бити ОСОБА_27 та діда і в результаті чергового конфлікту вони розійшлися, а ОСОБА_27 у зв'язку зі стресом знову взялася за вживання наркотиків, через що занедбала господарство, залишала діда напризволяще. Приблизно в кінці 2005 року повернулася мати ОСОБА_30, колишня дружина покійного ОСОБА_24 Тетяна, і разом зі співмешканцем-наркоманом, стали варити в хаті наркотики, до них постійно приходити сумнівні люди, у зв'язку з чим дід почав сильно нервувати, скаржитися, просити їх покинути його дім, звертався за допомогою до сусідів. Весь цей час діда відвідував син ОСОБА_20, носив їжу, ліки, з приводу скарг діда проводив розмови з Тетяною і ОСОБА_27, але все було марно. У зв'язку з численними скаргами і наріканнями, в тому числі і до військкомату, Тетяна зі співмешканцем, а також ОСОБА_27 з маленькою ОСОБА_28 найняли вантажівку, вивезли певні речі і поїхали, після чого більше ОСОБА_11 з дитиною вона не бачила. За дідом продовжив доглядати син ОСОБА_20, приходив, приносив продукти, ліки, допомагали сусіди, син ОСОБА_31 ОСОБА_10, який проживав у другій половині будинку в квартирі № 5-А, а восени 2008 року дід помер. Коли прибирали у хаті, винесли все сміття, проте будь-яких документів на домоволодіння або інших не знайшли. Після смерті діда ОСОБА_31 доглядав за будинком, провів каналізацію, налагодив опалення, перекрив кришу, сплатив усі борги за комунальні послуги. В 2010 році їй, ОСОБА_23, зателефонував головний лікар чи тубдиспансера чи наркодиспансера та повідомив, що у відділенні померла ОСОБА_11. На похоронах ОСОБА_11 вона присутня не була, де знаходилася її дитина ОСОБА_28 їй не відомо. Восени 2011 року помер ОСОБА_31, вона була присутня по похоронах. Після його смерті будинок залишився закритим, його дружина їй говорила, що не знає де поділися документи та буде вступати у спадщину у нотаріуса. В подальшому приблизно у 2012 році до квартир ОСОБА_11 приїжджали якісь невідомі люди, як з'ясувалось нібито опікуни ОСОБА_32, зламали двері та заявили, що мають право на цей будинок. Однак вони не стали проживати там, а заселились невідомі люди-наркомани 5-6 чоловік, які відкрито вживали наркотики, це бачили усі сусіди і вона, у зв'язку з чим постійно викликали міліцію, зверталися до органів соцзахисту, після чого будинок опечатали та виселили вказаних осіб протягом доби. В 2011 році приїжджала ОСОБА_18, зі слів якої свідку стало відомо, що вона є опікуном ОСОБА_26 і у них є документи на будинок. Наразі, будинок в жахливому стані, протікає стеля, підлога прогнила, стіни підлягають ремонту. ОСОБА_12 дуже любив правнучку ОСОБА_28, все для неї робив, бажав їй кращого, дуже переживав за неї через поведінку ОСОБА_27 і її матері ОСОБА_33 у зв'язку з вживанням ними наркотиків. Після смерті ОСОБА_31 у ОСОБА_34 почалися сильні проблеми із здоров'ям, через що його мати, ОСОБА_16, забрала його до себе на ж/м Перемогу, де він і помер у 2014 році. ОСОБА_35 ОСОБА_8 проживала окремо від батька, в одному будинку з бабою ОСОБА_16 на ж/м Перемога.

Свідок ОСОБА_16, вдова ОСОБА_13, яка доводилася невісткою ОСОБА_11 і ОСОБА_36, в судовому засіданні під присягою показала суду, як 14 березня 2003 року помер її дівер ОСОБА_14, а наступного дня її свекруха. Одразу після похорону чоловік забрав свого батька до себе в квартиру будинку у м. Дніпропетровську на вулиці Набережній Перемоги, 70/19, де той проживав разом з ними 2-3 місяці та повернувся до себе в квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_27 ж до нього приїхала жити онука ОСОБА_27, дочка покійного ОСОБА_14, разом зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_26. ОСОБА_30, її мати ОСОБА_33 були наркоманами, неблагополучною сім'єю. Але коли ОСОБА_27 переїхала до діда, вона покинула наркотики та стала доглядати за дідом, вести господарство, проте це було недовго, бо після близькості з якимось чоловіком ОСОБА_27 повернулась до наркотиків, перестала піклуватись про діда. ОСОБА_12 став жалітись, що все занедбано, що пенсію забирають, у зв'язку з чим ОСОБА_31 привозив йому їжу, продукти, ліки. В решті, у 2006 році ОСОБА_27 забрала дитину і пішла. Приблизно у 2011 році, вже після смерті її чоловіка ОСОБА_13, прийшли нібито батько ОСОБА_26 з її дядьком Гуділіним, повибивали двері і в хату діда, і в їх хату, повиносили усі речі. В подальшому стало відомо, що у ОСОБА_28 є опікун ОСОБА_18, яка сказала, що на будинок має документи, однак в хаті стала жити не дитина, а невідомі особи, які вживали наркотики, через що сусіди та вони постійно викликали міліцію. ОСОБА_28 любив, спілкувався з нею, однак Тетяну та ОСОБА_27 не признавав, через те, що вони наркомани і можуть занапастити його та ОСОБА_28, а покійний дівер ОСОБА_14 та баба взагалі не спілкувались з ОСОБА_27. За показаннями свідка, її син ОСОБА_10 все життя жив у батьківській хаті квартирі АДРЕСА_2, та прожив у цій квартирі нетривалий час і після смерті батька ОСОБА_13, але через вкрай тяжкий стан здоровя переїхав на квартиру на вул. Набережну Перемоги, 70/19, де і помер. Спадщину не можливо було оформити повністю, оскільки ОСОБА_11 викрала у діда усі документи.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі письмові докази, у судовому засіданні перевірив доводи позовної заяви в межах заявлених вимог і дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року, і правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Судом встановлено, що в м. Дніпропетровську в домоволодінні на вулиці Юрія Савченко, 76, за встановленим порядком користування відособленими приміщеннями жилого будинку ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності від 21 вересня 1977 року, за життя, у володіння і користування була надана в натурі трикімнатна квартира № 5 загальною площею 53,4 м2, що складається з жилих кімнат площею 4,6, 18,5 і 7,9 м2 та допоміжних приміщень прихожої 4,9 м2, сіней 8,1 м2, кухні 6,6 м2, веранди 2,8 м2, які відповідали частці 16/100 у праві спільної часткової власності на жилий будинок, одержаній нею за ухвалою народного суду Кіровського району м. Дніпропетровська від 11 листопада 1963 року в порядку успадкування від своєї матері ОСОБА_37 (т. 2 а.с. 32), внаслідок чого ця частина складної речі згідно з ст. 24 КпШС України належала до роздільного майна подружжя. В цьому ж домоволодінні по вул. Юрія Савченко, 76, ОСОБА_13 за життя на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 14 жовтня 1977 року відповідно його частці у спільному майні, так само, у володіння і користування була надана в натурі однокімнатна квартира № 5А, що після перебудови складається з житлової кімнати площею 16,2 м2 і допоміжних сіней 4,9 м2.

Корисна площа цього будинку за рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 580 від 17 липня 1998 року «Про надання права власності на житлову кімнату, тамбур, гараж та затвердження акту ідеальних частин користування в домоволодінні № 76 по вул. Ю.Савченка» збільшилась внаслідок проведених в установленому порядку ОСОБА_13, зокрема, за свій рахунок за згодою решти учасників спільної часткової власності на жилий будинок перебудови квартири № 5А загальною площею 21,1 м2 та прибудови тамбуру і гаражу з льохом площею 21,7 м2, про що 24 жовтня 1997 року складено акт ідеальних часток, внаслідок чого згідно з ст.ст. 105, 119 ЦК УРСР його частка збільшилася до 15/100 (т. 1 а.с. 26-30), а частка учасника у спільній власності ОСОБА_11 відповідно зменшилась до 13/100, зміни в чому зареєстровані КП «ДМБТІ» ДОР (т. 1 а.с. 7, в тому числі зворот).

14 березня 2003 року у віці 44 років помер ОСОБА_14, який походив від подружжя ОСОБА_12 і ОСОБА_25 та проживав у м. Дніпропетровську разом з батьками в домоволодінні по вул. Ю. Савченко, 76/5, про що 20 березня 2003 року в Книзі реєстрації смертей вчинено актовий запис № 2330 та Відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_9 МУЮ у Дніпропетровській області видано свідоцтво повторно (т. 1 а.с. 92). Від ОСОБА_14 як батька походила донька ОСОБА_15, але за відсутності в ОСОБА_14 майна спадкова справа не відкривалася.

15 березня 2003 року відкрилася спадщина після ОСОБА_11 внаслідок її смерті у віці 79 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську ОСОБА_9 обласного управління юстиції свідоцтвом серії І-КИ № 479011 про вчинений 20 березня 2003 року актовий запис № 2333 (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР за відсутності заповіту після ОСОБА_11 до спадкування за законом в першу чергу за ст. 527 цього Кодексу закликані спадкоємцями її син ОСОБА_13 і чоловік, який її пережив, ОСОБА_12, в рівних частках, а також в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом померлому ОСОБА_14, якого немає в живих на час відкриття спадщини, згідно з ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР успадковує її онука ОСОБА_15 як дочка того, хто був би спадкоємцем.

Василь та ОСОБА_13 звернулися до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого для того строку 13 червня 2003 року, чим прийняли спадщину після ОСОБА_11 у спосіб, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (т. 1 а.с. 100), з приводу чого заведена спадкова справа № 316/2006.

В свою чергу, на стійке переконання суду, ОСОБА_15 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР фактично вступила в управління і володіння спадковим майном ОСОБА_11, чим прийняла спадщину після неї, оскільки в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_15 з'явилась на похорони свого батька ОСОБА_14 і баби ОСОБА_11, де повідомила діду ОСОБА_12, що має намір з ним проживати разом у спадковому будинку та піклуватися про нього, а після того як ОСОБА_12 через 2-3 місяці повернувся від сина до свого будинку до цього будинку переїхала жити і ОСОБА_15 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_2, що відбулося наприкінці літа, у серпні-початку вересня 2003 року, тобто у шестимісячний строк.

Доводи представника позивача ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_15 не прийняла спадщину, оскільки в спадковому будинку була зареєстрована лише 16 жовтня 2003 року, тобто після сплину шестимісячного строку для прийняття спадщини 15 вересня 2003 року, суд до уваги не приймає, оскільки як встановлено судом і вбачається з домової книги ОСОБА_15 взамін втраченого отримала новий паспорт у Кіровському РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лише 09 жовтня 2003 року та, відповідно, змогла зареєструватись з урахуванням часу проведення реєстрації 16 жовтня 2003 року, що свідчить про намір як ОСОБА_12, так і самої його онуки належним чином оформити спадщину за правом представлення. При цьому, в судовому засіданні встановлено та підтверджено показаннями свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_16, що ОСОБА_15 стала проживати у спадковому будинку ще наприкінці літа 2003 року та саме у зв'язку з втратою паспорта її дід ОСОБА_12 допомагав в реєстрації проживання в будинку та в оформленні для цього паспорта, строк отримання якого згідно з п.п. 25, 27 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої чинним на той час наказом МВС України № 316 від 17.08.94, складав не менше одного місяця і міг тривати до трьох місяців дії тимчасового посвідчення особи громадянина України, що свідчить про звернення до Кіровського РВ за видачею паспорта за місцем фактичного проживання не пізніше 09 вересня 2003 року, що непрямо доводить початок фактичного управління спадковим будинком до сплину шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Відповідно, спадщину після ОСОБА_11, що складалася з володіння і користування в натурі квартирою в жилому будинку по вул. Ю.Савченко, 76/5, яка відповідала частці 13/100 в праві спільної часткової власності на домоволодіння, у належний спосіб прийняли спадкоємці першої черги: чоловік ОСОБА_12, син ОСОБА_13 і онука ОСОБА_11 за правом представлення свого померлого батька ОСОБА_14, який був би спадкоємцем як син спадкодавця, на підставі чого ця спадщина згідно з ст. 548 ЦК УРСР визнається належною їм з моменту її відкриття 15 березня 2003 року в рівних частках по , попри що жоден з спадкоємців не отримував свідоцтва про право на спадщину за законом.

22 листопада 2008 року відкрилася спадщина після ОСОБА_12 внаслідок його смерті у віці 85 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті ОСОБА_9 МУЮ Дніпропетровської області свідоцтвом серії І-КИ № 248652 про вчинений 25 листопада 2008 року актовий запис № 9147 (т. 1 а.с. 22). В спадковій квартирі по вул. Ю.Савченко, 76/5, на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем постійно мешкала його онука ОСОБА_15, чиє місце проживання було зареєстроване.

Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_15 на час відкриття спадщини не проживала спільно з спадкодавцем ОСОБА_12 і спадщину не прийняла, суд оцінює критично з огляду на відсутність відповідного рішення про визнання ОСОБА_15 такою, яка втратила право користування житлом, із зняттям з реєстрації місця проживання, оскільки ні спадкодавець ОСОБА_15 за життя, ні інший спадкоємець першої черги ОСОБА_15 після відкриття спадщини вказане питання не порушували, через що за визначенням ст. 29 ЦК України ОСОБА_15, навіть за відсутності її в житлі спадкодавцям, вважається лише тимчасово відсутньою за поважних причин із збереженням за нею житла як членом сім'ї спадкодавця.

У першу чергу право на спадкування за законом після ОСОБА_12 згідно з ст. 1261 ЦК України мав його син ОСОБА_13, який не проживав постійно із спадкодавцем і 03 березня 2009 року відповідно до ст. 1269 ЦК України подав нотаріусу П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 86зворот). Онука спадкодавця, ОСОБА_11, за правом представлення її померлого батька ОСОБА_14 згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України спадкує ту частку спадщини, яка належала б останньому за законом, якби він був живим на час відкриття цієї спадщини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України за оцінкою суду зібрані докази не достатні для спростування презумпції добросовісності ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 12 ЦК України та факту постійного проживання онуки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в силу якого вона за ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, яка прийняла спадщину, оскільки протягом встановленого строку вона не заявила про відмову від неї.

У з'ясованих обставинах спадщину після ОСОБА_12, що складалася з частки 13/300 в праві спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 76, у належний спосіб прийняли спадкоємці за законом першої черги: син ОСОБА_13 і онука ОСОБА_11 за правом представлення свого померлого батька ОСОБА_14, який був би спадкоємцем як син спадкодавця, на підставі чого ця спадщина згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їм з часу її відкриття 22 листопада 2008 року за ст. 1267 ЦК України в рівних частках по ?, внаслідок чого співвласники ОСОБА_13 і ОСОБА_11 загалом, кожен окремо, успадкували частку по 39/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння з розрахунку суми + = , якій відповідало користування в натурі ? частиною приміщень квартири № 5 спільного домоволодіння. Не зважаючи на прийняття спадщини, жоден з спадкоємців не отримував свідоцтва про право на спадщину за законом.

11 грудня 2010 року відкрилася спадщина після ОСОБА_15 внаслідок її смерті у віці 32 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті ОСОБА_9 міського управління юстиції свідоцтвом серії 1-КИ № 397805 від 17 березня 2011 року про вчинений 17 грудня 2010 року актовий запис № 8886 (т. 1 а.с. 107).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України за відсутності заповіту після ОСОБА_15 до спадкування за законом в першу чергу закликана спадкоємцем єдина донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с.92зворот), відомості про батька якої до свідоцтва про її народження внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (т. 1 а.с.142зворот), і яка на час відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 6 СК України визнається малолітньою.

Малолітня ОСОБА_2 взята на первинний облік дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі наказу Служби у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради № 49 від 31 грудня 2010 року (т. 1 а.с. 137), після чого в статусі дитини-сироти її влаштовано на повне державне забезпечення до державного закладу із збереженням за нею права користування житлом по вул. Ю.Савченко, 76/5, в м. Дніпропетровську, відповідно до рішення виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № 72 від 18 лютого 2011 року «Про надання правового статусу та влаштування малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до державного закладу на повне державне забезпечення» (т. 1 а.с. 141 в тому числі зворот).

Рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 189 від 28 березня 2011 року ОСОБА_18 призначена опікуном над малолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, чиє місце проживання визначене разом з опікуном в м. Дніпропетровську на вул. Чукотська, 13 (т. 1 а.с. 193), у зв'язку з чим рішенням виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № 158 від 25 квітня 2011 року внесено відповідні зміни до рішення № 72 від 18 лютого 2011 року (т. 1 а.с. 144).

Таким чином, на основі з'ясованих обставин належить дійти висновку, що єдина малолітня спадкоємиця, відповідач ОСОБА_2, згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, яка прийняла спадщину за законом після матері ОСОБА_15, що відповідно до ст. 1221 ЦК України відкрилася за місцем знаходження належного спадкодавцю за життя нерухомого майна у вигляді ? частини приміщень спірної квартири № 5, які відповідали частці 39/600 у праві спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 76.

14 листопада 2011 року відкрилася спадщина після ОСОБА_13 внаслідок його смерті у віці 67 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті ОСОБА_9 МУЮ у Дніпропетровської області свідоцтвом серії 1-КИ № 436476 про вчинений 22 листопада 2011 року актовий запис № 7980 (т. 1 а.с. 25).

В неохопленій заповітом частині після ОСОБА_13 до спадкування за законом в першу чергу за ст. 1261 ЦК України закликані спадкоємцями його дружина ОСОБА_16, яка пережила спадкодавця і заявила про відмову від прийняття спадщини за законом після покійного чоловіка (т. 1 а.с. 78зворот), а також його син ОСОБА_10, який 24 квітня 2012 року відповідно до ст. 1269 ЦК України подав нотаріусу Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно, спадщину після ОСОБА_13, що складалася з частки 129/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 76, з розрахунку суми часток + = , у належний спосіб прийняв спадкоємець за законом першої черги, на підставі чого ця спадщина згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить йому з часу її відкриття 14 листопада 2011 року.

31 серпня 2014 року відкрилася спадщина після ОСОБА_10 внаслідок його смерті, що 20 січня 2015 року засвідчено Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби ОСОБА_9 міського управління юстиції свідоцтвом серії І-КИ № 618976 про вчинений 09 вересня 2014 року актовий запис за № 6334 (т. 1 а.с. 70 зворот).

Згідно з ст. 1261 ЦК України до спадкування за законом після ОСОБА_14 у першу чергу закликані спадкоємцями його мати ОСОБА_16 і єдина його дочка ОСОБА_38, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка 10 лютого 2015 року відповідно до ст. 1269 ЦК України подала до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 69). В свою чергу мати спадкодавця 13 лютого 2015 року згідно з ст. 1274 ЦК України заявила про відмову від належної їй частки у спадщині за законом на користь онуки ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 70).

Таким чином, знайшли своє підтвердження доказами доводи сторін в частині прийняття позивачем ОСОБА_8 за законом спадщини після ОСОБА_10, що складається з володіння і користування в натурі квартирою № 5А та ? частиною приміщень квартири № 5 в жилому будинку по вул. Ю.Савченко, 76, які відповідають частці 129/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння, належні їй з часу відкриття спадщини 31 серпня 2014 року.

Суд в питанні способу правового захисту відповідно до ст. 4 ЦПК України виходить з того, що за чинним ЦК України набуття права власності на нерухому річ в порядку спадкування, як універсального правонаступництва, обумовлено дотриманням ряду формальностей і потребує публічного підтвердження відповідно до ст. 182 ЦК України через державну реєстрацію права на спадщину, що за ст. 1297 цього Кодексу оформлюється відповідним свідоцтвом нотаріуса, до видачі якого існують спадкові правовідносини. Звідси, предметом захисту позивачем визначене право на спадщину, усунення сумнівів в якому вимагає розвязання цього спору між спадкоємцями, які питання поділ спадщини не порушували.

До складу спадщини, яку прийняли і позивач, і відповідач, відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України належить не право одноосібної власності на жилий будинок чи квартиру в будинку як виділену в натурі із спільного майна окрему річ, а визначена частка у праві спільної сумісної власності на домоволодіння згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України на загальних підставах за ст. 361 цього Кодексу без її виділу в натурі, чому відповідає частина спільної складної речі, надана спадкодавцю за життя в натурі у володіння та користування за встановленим домовленістю співвласників порядком.

З цих мотивів належить обмежитися визнанням за позивачем успадкованої нею частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння з відповідною їй за узгодженим співвласниками порядком користування частиною спільного майна в натурі, відмовивши у визнанні права одноосібної власності на трикімнатну та однокімнатну квартири в жилому будинку спірного домоволодіння, оскільки такі за життя спадкодавців згідно з ст. 364 ЦК України окремими речами в натурі не виділялися.

Згідно з ст.ст. 1, 34, 66, 68 Закону України «Про нотаріат» у безспірному порядку посвідчується набуття права на спадщину, у звязку з чим нотаріус вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину, для чого під час нотаріального процесу встановлює час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Проте, 21 вересня 2012 року за заявою опікуна державний нотаріус П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 із вчиненням запису в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1825 видала свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_11 за законом правнучці ОСОБА_2 на 13/300 часток домоволодіння по вул. Ю. Савченко, 76, у м. Дніпропетровську за правом представлення матері ОСОБА_15, яка прийняла, але не оформила спадкових прав після свого батька ОСОБА_39 сина ОСОБА_11, зазначивши, що свідоцтво про право на спадщину на 26/300 часток вказаного домоволодіння іншими спадкоємцям чоловіку ОСОБА_12 і сину ОСОБА_13 ще не видано (т. 1 а.с. 121). ОСОБА_27, це свідоцтво про право на спадщину за законом у встановлених судом обставинах визначення частки спадщини, що відкрилася, спадкоємців та їх черги, а також частки спадкоємця, якому видане свідоцтво та частки, на яку свідоцтва не видавались, помилок не містить, що виключає задоволення позову в цій частині.

Також, 21 вересня 2012 року за заявою опікуна державний нотаріус П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 із вчиненням запису в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1827 видала свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_12 за законом правнучці ОСОБА_2 також на 13/300 часток домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 76, у м. Дніпропетровську за правом представлення матері ОСОБА_15, яка прийняла, але не оформила спадкових прав після свого батька ОСОБА_39 сина ОСОБА_12, зазначивши, що свідоцтво про право на спадщину на інші 13/300 часток вказаного домоволодіння спадкоємцю сину спадкодавця ОСОБА_13 ще не видано.

Свідоцтво про право на спадщину в судовій практиці застосування ст. 1301 ЦК України може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносячи до таких підстав, серед іншого, поряд з визнанням відмови від спадщини недійсною також порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Суд відповідно до ст. 213 ЦПК України на основі встановлених обставин, які знайшли своє підтвердження зібраними сторонами доказами, дослідженими в судовому засіданні з оцінкою, кожного окремо, на предмет належності, допустимості та в їх сукупності на достатність і логічний взаємозв'язок, дійшов стійкого внутрішнього переконання у безпідставній видачі відповідачу державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом після прадіда, оскільки вона має право не на всю спадщину прадіда, яка в цілому складається з частки 13/300 у спільному домоволодінні, а лише на половину від неї, яка дорівнює частці 13/600 в цьому домоволодінні, чим порушені права позивача як спадкоємця, на підставі чого таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним в частині розміру успадкованої частки в праві спільної власності, що недійсність свідоцтва, в цілому, тягти не може. Використання нотаріусом у свідоцтвах дефініції представництва замість спадкування за правом представлення, на глибоке переконання суду, складає мовну помилку в перекладі, а помилки нотаріуса в формальному посиланні на норми матеріального права безспірність засвідчених ними фактів спадкування відповідачем за законом по прямій висхідній лінії своєї матері за правом представлення діда під сумнів не поставили, з огляду на що доводи сторони позивача з цього приводу суд відхиляє.

Також судом встановлено, що виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, здійснюючи відповідно до ст. 56 ЦК України функції органу опіки та піклування, 18 січня 2013 року прийняв рішення № 16 про призначення ОСОБА_3 опікуном над 26/300 частиною будинку по вулиці Ю.Савченка, 76, у м. Дніпропетровську, як належною малолітній дитині-сироті ОСОБА_2, поклавши на опікуна обов'язок по збереженню і використанню цього майна (т. 1 а.с. 189-190), після чого опікун 09 квітня 2013 року зареєструвала місце постійного проживання малолітньої ОСОБА_2 в квартирі будинку по вул. Ю.Савченка, 76/5, у м. Дніпропетровську, що підтверджено довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 10 липня 2015 року (т. 1 а.с. 60).

Разом з тим, за місцезнаходженням майна органом опіки та піклування відповідно до ст. 74 ЦК України встановлюється опіка над майном, що знаходиться в іншій місцевості і належить малолітній дитині, якщо тільки цим майном підопічного не управляє опікун або з дозволу органу опіки та піклування таке майно, яке потребує постійного управління, не передане за договором в управління іншій особі за ч. 4 ст. 72 ЦК України. З огляду на це за п. 58 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого чинною на час прийняття спірного рішення постановою Кабміну України № 866 від 24 вересня 2008 року, рішення про встановлення опіки над майном дитини-сироти приймається за наявності заяви опікуна (піклувальника) дитини про відмову бути опікуном над майном дитини, а за п. 63 цього Порядку виконавчий орган районної у місті ради за місцем походження дитини призначає особу, яка буде представляти інтереси дитини на час здійснення права на спадкування.

Враховуючи, що спірне рішення виконавчий орган районної у місті ради за місцем знаходження майна прийняв вже після закінчення строку здійснення права на спадкування, передбаченого в ст. 1270 ЦК України, а опікуном над майном призначено опікуна малолітньої спадкоємиці, що свідчить про відсутність відмови управляти спадковим майном з боку безпосередньо опікуна дитини, таке рішення прийняте лише для форми за відсутності до того достатніх правових підстав, тобто незаконно, оскільки для малолітньої спадкоємиці місце її походження за визначенням в ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» збігається з місцем знаходження спадкового майна, через що простий факт проживання спадкоємиці з опікуном в іншому районі в місті не свідчить про знаходження її майна в іншій місцевості з потребою вжиття додаткових заходів окремо від здійснення опікуном дитини-сироти своїх прав та виконання ним своїх обов'язків за ст. 67 ЦК України.

Крім того, у з'ясованих обставинах орган опіки та піклування неправильно визначив об'єкт, над яким мала б встановлюватися опіка, бо йдеться про частку в спільному майні з визначеною ідеальною часткою, і з загальної неоформленої спадщини після прабаби і діда позивача у складі частки 28/100 чи 168/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння ним віднесена до успадкованої відповідачем частка 26/300 чи 52/600 замість дійсної частки 39/600, чим визначено заінтересованість позивача за ст. 15 ЦК України. Враховуючи визнання по суду видане відповідачу нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним в частині складу спадщини, інтереси позивача, як спадкоємця, в належності їй спадщини в натурі згідно з ст. 1268 ЦК України мають бути захищені згідно з ч. 1 ст. 21 цього Кодексу у спосіб скасування рішення органу опіку та піклування, визнаного незаконним, без чого захист прав позивача за ч. 2 ст. 16 ЦК України не буде ефективним.

За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить розподілити пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 209, 214, 215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_12, видане ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, державним нотаріусом П?ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 21 вересня 2012 року із вчиненням запису в реєстрі за №3-1827, визнати недійсним в частині 13/300 часток домоволодіння № 76 по вул. Ю. Савченко в м. Дніпропетровську, що в дійсності складає 13/600.

Рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради №16 від 18 січня 2013 року «Про призначення опікуна над 26/300 частиною буд. 76 по вул. Ю. Савченка» визнати незаконним та скасувати.

Визнати за ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_10 право на частку в розмірі 39/600 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння №76 по вул. Юрія Савченка у м. Дніпрі, якій відповідає відповідна частина квартири №5 загальною площею 53,4 кв.м., що включає житлові кімнати 4,6 кв.м., 18,5 кв.м., 7,9 кв.м., допоміжні приміщення: прихожу 4,9 кв.м., сіни - 8,1 кв.м., кухню 6,6 кв.м., веранду 2,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_10 право на частку в розмірі 15/100 у праві спільної часткової власності на домоволодіння №76 по вул. Юрія Савченка у м. Дніпрі, якій відповідає володіння та користування квартирою № 5-а загальною площею 21,1 кв.м., що містить житлову кімнату 16,2 кв.м., сіни 4,9 кв.м., та гаражем з погребом площею 21,7 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О.В. Колесніченко