Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

11 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся в Здолбунівський районний суд з позовом до ОСОБА_1, в обґрунтування якого вказував, що він із сімєю проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є його приватною власністю.

Відповідач є власником квартири № 55, що розташована поверхом вище.

В кінці січня 2009 року він виявив, що на стелі і стінах його квартири зявилися плями від проникнення води з верхнього поверху, внаслідок чого відклеїлися шпалери та карнизи, а згодом вода пошкодила підлогу із ДВП у кухні, що потребувало її негайної заміни.

Комісією у складі працівників КП МБУ-1 було встановлено факт підтоплення квартири № 51 з інженерних мереж холодного водовідведення у квартирі поверхом вище, тобто у квартирі № 55.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1048/2017 Головуючий у 1 інстанції : Мичка І.М. Доповідач : Григоренко М.П.

Затоплення його квартири з вини відповідача мало місце в період з 2010-2015 років неодноразово.

20.02.2016 року та 04.04.2016 року знову було затоплено його квартиру водою з інженерних мереж холодного водовідведення квартири № 55.

Вказані обставини підтверджуються відповідними ОСОБА_4 про залиття, аварії, що трапилися на системі центрального опалення або холодного водопостачання від 23.02.2016 року та 12.04.2016 року, складеними працівниками КП МБУ.

Компенсувати збитки, завданні затопленням квартири, відповідач в добровільному порядку відмовлявся.

Вважає, що такими діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, і яку позивач оцінив в розмірі 3000 грн.

Із цих підстав просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2953,20 грн., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1102,42 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 2500 грн. та судові витрати в розмірі 1102,42 грн.

В частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 покликається на його незаконність, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Судом не взято до уваги пояснення відповідача про те, що надані ОСОБА_3 акти про залиття його квартири було складено без проведення реального обстеження квартири №55 та без участі ОСОБА_1

Вказані документи складались не в день затоплення, а через певний проміжок часу (3-5 днів), тобто фактично, зі слів позивача. Жоден з цих актів не підписаний відповідачем, адже йому не вручався, а факт відмови від підпису не підтверджений свідками.

Посадові особи, які складали відповідні акти (інженер КП МБУ ОСОБА_5 та майстер ОСОБА_6І.) не зявилися в суд для їх допиту в якості свідків.

Згідно офіційної відповіді начальника КП МБ від 14.06.2016 року вбачається, що жодних звернень від мешканців квартири АДРЕСА_1 затоплення квартири у період з 01.01.2013 року по 03.03.2016 року взагалі не надходило.

Також судом не надано належної оцінки адресованим ОСОБА_1 листам КП «Здолбунівводоканал» від 31.05.2016 року, 19.08.2016 року про те, що 10.04.2016 року з квартири № 56 (сусід відповідача з спільним каналізаційним стояком) було підтоплено квартиру № 52 (сусід позивача).

Вважає, що наданий позивачем ОСОБА_7 від 12.04.2016 року про залиття квартири 07.04.2016 року в будь-якому разі потребував перевірки достовірності та додаткового дослідження, підтвердження показами свідків, оскільки вказане затоплення співпало в часі із затопленням, яке було спричинене не відповідачем, а його сусідом по каналізаційному стояку.

Позивач зазначає, що було декілька затоплень, які в сукупності завдали його майну збитків, проте, жодного дефектного акта з визначенням чіткого опису пошкодженого майна не складалося, а тому визначити яким саме із затоплень було завдано шкоду майну позивача та який розмір такої шкоди по кожній події не є можливим.

Замовлений позивачем загальний кошторис робіт на суму 2953,20 грн. (по шкоді завданій впродовж більше 7 років) стосується загального стану квартири та сукупній вартості відновлювальних робіт.

Вважає, що висновок про розмір завданої відповідачем матеріальної шкоди є лише припущенням, а тому не може бути покладено в основу рішення про стягнення коштів.

Крім того, судом в порушення вимог ст. 88 ЦПК України, стягнуто з відповідача усі понесені позивачем судові витрати у справі, що є помилковим, оскільки позов задоволено частково.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В ході апеляційного розгляду справи представники відповідача адвокат ОСОБА_2 та ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався положеннями статей 1166, 1192 ЦК України та виходив із того, що наданими останнім доказам повністю підтверджується факт завдання позивачу майнової шкоди, в розмірі 2953,20 грн., внаслідок неналежного користування відповідачем системою водопостачання своєї квартири, внаслідок чого в період з 2009-2016 роки відбувались неодноразові затоплення квартири АДРЕСА_2.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з ухваленням у справі нового рішення.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

На підтвердження своїх вимог позивачем до своєї позовної заяви було долучено акти від 23 січня 2009 року, 23 лютого 2016 року та 12 квітня 2016 року (а.с. 11-13), які на його думку підтверджують факт завдання йому майнової шкоди саме із вини відповідача.

Але, на розсуд колегії суддів, вказані акти не є достатніми доказами, на підставі яких суд міг би дійти висновку, що затоплення квартири позивача відбулись саме із вини відповідача, оскільки ці акти були складені без участі останнього.

Твердження сторони позивача про те, що відповідач також приймав участь у складанні цих актів, але відмовився їх підписувати є голослівними.

Висновки комісій, які складали вищевказані акти і які дійшли висновків, що кожен раз затоплення квартири позивача відбулись із вини ОСОБА_1 ґрунтуються на даних, які взяті із невідомо яких джерел, оскільки, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, сторона відповідача стверджувала, що ніхто із вказаних в актах членів комісій у квартиру АДРЕСА_3 взагалі не заходив та її не оглядав.

Позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо було встановити характер та розмір завданих збитків по кожному факту затоплення його квартири.

Обраний ОСОБА_3 спосіб захисту своїх прав, а саме предявлення вимоги про відшкодування завданої майнової шкоди одночасно за всіма фактами затоплення його квартири, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки у кожному випадку необхідно окремо встановлювати наявність вини відповідача у завданні шкоди та розмір завданої шкоди.

Жодним чином не спростувала сторона позивача і твердження представників відповідача про те, що затоплення квартири ОСОБА_3 могло відбутись і з вини жильців квартири № 56, оскільки квартири № 55 і № 56 мають спільну мережу водопостачання і водовідведення, що також стверджується і відповідним листом директора КП «Здолбунівводоканал» від 19 серпня 2016 року (а.с. 1).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, має бути відмовлено, за недоведеністю.

В решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про відшкодування майнової шкоди, а ОСОБА_1 оскаржив рішення Здолбунівського районного суду від 04 квітня 2017 року у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року в частині відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовити.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_9