Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/498/17
№ 2/733/362/17
Рішення

Іменем України

"30" червня 2017 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі Л.М. Мошенець

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

співвідповідача ОСОБА_3

представників співвідповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області та Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області, третя особа Відділ освіти Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської областіпро скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул, вказуючи на те, що 15 травня 2002 року її було прийнято на посаду вихователя дитячого садка «Сонечко», який в подальшому було перейменовано на Іваницький дошкільний навчальний заклад «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області. 17 лютого 2017 року вона звернулась до завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» із заявою про звільнення її з даної посади за згодою сторін із 03 березня 2017 року, яка була написана під психологічним тиском керівника закладу в звязку з неприязними відносинами з останньою. 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 подала заяву щодо відкликання своєї попередньої заяви про звільнення з 03 березня 2017 року, однак дізналась, що наказом завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області ОСОБА_3 № 11 від 23 лютого 2017 року її було звільнено з займаної посади з 03 березня 2017 року на підставіч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Вважаючи, що звільнення з роботи є незаконним та проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки в позивачки не було волевиявлення на звільнення з роботи за угодою сторін, що підтверджується її заявою про відкликання заяви про звільнення, просить скасувати наказ про її звільнення з роботи, поновити на посаді вихователя дитячого садка та стягнути середньомісячну заробітну плату за вимушений прогул.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, вказуючи на те, що з 15 травня 2002 року вона працює на посаді вихователя дитячого садка «Сонечко», який в подальшому було перейменовано на Іваницький дошкільний навчальний заклад «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області. 17 лютого 2017 року вона звернулась до завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» із заявою про звільнення її з даної посади за власним бажанням із 03 березня 2017 року, але враховуючи скрутне матеріальне становище, оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дітей, чоловік на даний час також ніде не працював, вона змінила в заяві підстави звільнення на ч. 1 ст. 36 КЗпП України звільнення за згодою сторін, з метою отримання своєчасної матеріальної допомоги по безробіттю. Такому написанню заяви про звільнення передували неприязні відносини із завідуючою, які склались у неї та її чоловіка ОСОБА_7 в ході виконання ними своїх службових обовязків, що виразилися у підозрі їх у вчиненні злочинів, поширенні неправдивих відомостей відносно них та залякування їх притягненням до кримінальної відповідальності, також підбурюванням колективу на неприязне та негативне відношення до них. В звязку з тим, що у неї не було волевиявлення на звільнення з даної посади 28 лютого 2017 року вона написала заяву щодо скасування своєї заяви про звільнення, але отримала на це негативну відповідь, так як наказом № 11 від 23 лютого 2017 року її було звільнено з займаної посади на підставіч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін з 03 березня 2017 року. Вважає, що дане звільнення є незаконним та відбулось із грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки вона звернулась до завідуючої із заявою про анулювання даної домовленості, так як волевиявлення про припинення трудового договору з її боку було відсутнє, а дана заява була написана під психологічним тиском керівника, яка створила неможливі умови для виконання своїх обовязків відповідно до трудового договору, тому просить скасувати наказ про звільнення, поновивши її на попередній роботі та виплативши середньомісячну заробітну плату за вимушений прогул в період з 03 березня 2017 року по 30 червня 2017 року включно.

Представник Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, вважаючи, що звільнення позивачки було проведено у відповідності з нормами чинного трудового законодавства. Між ОСОБА_1 та завідуючою Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області була досягнута домовленість про звільнення ОСОБА_1 за згодою сторін. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою власника або уповноваженого ним органу і працівника, однак такої згоди з боку керівника закладу не було, а тому позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Співвідповідач ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та в обгрунтування заперечень проти позову зазначили, що 17 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» із заявою про звільнення її з даної посади за згодою сторін із 03 березня 2017 року. Угодою сторін про припинення трудового договору є спільне рішення роботодавця та працівника. В даному випадку вказане рішення було відображено ОСОБА_1 у її заяві від 17 лютого 2017 року, а роботодавцем - у наказі № 11 від 23 лютого 2017 року. До того ж позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення на неї тиску з боку керівника, у зв'язку з чим нею була написана заява про звільнення. Вважають, що звільнення останньої відбулось із дотриманням всіх норм чинного законодавства, а тому даний позов є надуманим і задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи Відділу освіти Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що про звільнення ОСОБА_1 йому стало відомо лише тоді, коли остання звернулася до суду про поновлення на роботі. До цього часу йому нічого не було відомо, так як ніяких скарг або звернень з боку позивачки або завідуючої ДНЗ не надходило. До компетенції відділу освіти надає Іваницькому дошкільному навчальному закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області входить методична та організаційна допомога по навчанню та вихованню дітей.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України).

При цьому, саме сторони згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, окрім підстав звільнення від доказування, які прямо передбачені ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що з 15 травня 2002 року позивачка працювала на посаді вихователя дитячого садка «Сонечко», який в подальшому було перейменовано на Іваницький дошкільний навчальний заклад «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (а.с.3-5).

17 лютого 2017 року вона звернулась до завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» із заявою про звільнення її з даної посади за власним бажанням, але враховуючи скрутне матеріальне становище, оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дітей, чоловік на даний час також ніде не працював, вона змінила в заяві підстави звільнення на ч. 1 ст. 36 КЗпП України звільнення за згодою сторін із 03 березня 2017 року, з метою отримання своєчасної матеріальної допомоги по безробіттю (а.с.7,26).

28 лютого 2017 року позивачка подала заяву щодо відкликання своєї попередньої заяви про звільнення з 03 березня 2017 року (а.с.8), однак наказом завідуючої Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області ОСОБА_3 № 11 від 23 лютого 2017 року її було звільнено з займаної посади з 03 березня 2017 року на підставіч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с.6).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від не законного звільнення.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу).

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

З урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 8 Постанови від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є, по-перше, самостійне волевиявлення працівника про припинення трудового договору, та, по - друге, узгодження сторонами підстав та строку припинення договору.

В даному випадку суд, проаналізувавши всі матеріали справи, прийшов до висновку , що дійсно волевиявлення позивачки на звільнення її з роботи за згодою сторін не було, так як адміністрацією ДНЗ «Сонечко» були створені такі умови, при яких не можливо було виконувати свої трудові обовязки, що суперечить нормам ст. 21 КЗпП України, яка передбачає забезпечення керівником умов праці, необхідних для виконання роботи.

Проаналізувавши покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які в судовому засіданні підтримали заяву колективу закладу щодо не поновлення на роботі ОСОБА_1 (а.с.102), вказавши, що остання буде створювати нездоровий мікроклімат в колективі та негативно впливати на їх основну діяльність, суд прийшов до висновку, що дійсно в колективі керівником були створені несприятливі умови для виконання ОСОБА_1 своїх обовязків. В підтвердження цього являються покази свідка ОСОБА_10 , який не працював із позивачкою та був призначений після її звільнення, підтвердив факт, що остання створює нездоровий мікроклімат в колективі. Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_12, яка пропрацювала із ОСОБА_1 три робочі дні, що і дає підстави вважати суду та підтверджується показами позивачки щодо підбурювання колективу керівником відносно неї.

Суд критично відноситься до показів вищевказаних свідків, так як останні являються працівниками Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області, які перебувають у підпорядкуванні ОСОБА_3

При розгляді справи суд також взяв до уваги відмовний матеріал Ічнянського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області по заяві чоловіка позивачки ОСОБА_7, який також працював у даному ДНЗ, про попередження вчинення відносно нього злочину, що й стало однією з причин написання позивачкою заяви про звільнення із займаної посади, що підтвердила остання в судовому засіданні.

Вивчаючи матеріали справи, суд врахував також той факт, що при подачі заяви про відкликання позивачкою заяви про звільнення, керівником закладу було відмовлено останній в її задоволенні та наданні згоди на подальше виконання своїх службових обовязків, хоча у ДНЗ була потреба у робочих кадрах вихователя дитячого садка, що підтверджується прийняттям на дану посаду осіб пенсійного віку (а.с.98-101) та понаднормове навантаження інших працівників, що є порушення конституційних прав позивачки право на працю. Даний факт дає підставу вважати суду щодо наявності неприязних відносин у керівника закладу та позивачки .

Таким чином, в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, зазначені позивачкою у позові щодо того, що станом на день видачі наказу на звільнення позивачка не мала свого волевиявлення на звільнення, так як звернулась із заявою про відкликання заяви на звільнення. Факт подачі заяви про відкликання своєї заяви про звільнення свідчить про відсутність у працівника такої згоди на звільнення. Про вказані обставини свідчать і покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17, з яких вбачається відсутність розмов з позивачкою про підтвердження її бажання на звільнення. ОСОБА_1 зарекомендувала себе як старанний працівник, яка сумлінно виконувала свої обовязки, що підтверджується грамотами та атестаційними листами (а.с.29-36), користується повагою серед населення, що й підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_18

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін) суди повинні зясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін (Постанова Судової палати у цивільних справах ВСУ від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269 цс16).

Ст. 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 „Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", заробіток ОСОБА_1 за останні шість місяці роботи складає 34732,66 гривень (а.с. 178). Розмір середньомісячної заробітної плати становить 5788,78 гривень (з розрахунку 34732,66 грн. / 6 місяців). Середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу складає 22576 (двадцять дві тисячі пятсот сімдесят шість) гривень 24 копійки з розрахунку 192,95 грн. (заробіток за один робочий день 5788,78/30) х 3 місяці 27 днів (час вимушеного прогулу) = 22576,24 грн. - 9035,49 грн. (виплата допомоги по безробіттю (а.с.137))= 13540,75 грн., що підлягає стягненню з відповідача з дати звільнення 03 березня 2017 року до дня винесення рішення 30 червня 2017 року без відрахування обовязкових зборів та платежів.

Згідно ст. 240-1 КЗпП України працівник підлягає поновленню на роботі не лише в разі, якщо він звільнений без законної підстави, а й тоді, коли він звільнений з порушенням установленого порядку, а як встановлено судом, то позивача було звільнено без законної підстави та з порушенням установленого порядку.

При винесенні рішення , суд керується ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, щодо розгляду судом справ в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в межах платежу за один місяць / стосовно зарплати/ підлягає негайному виконанню, а також на підставі п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60,88, ч. 3 ст. 209, ст. 212-215, 218 ЦПК України, ст. 36, ст. 232,233,235 КЗпП, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Конституцією України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 за її позовом до Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області та Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області, третя особа Відділ освіти Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської областіпро скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за вимушений прогул задовольнити повністю.

Скасувати наказ № 11 від 23 лютого 2017 року, виданий завідувачем Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) із 03 березня 2017 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді вихователя Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області з 03 березня 2017 року.

Стягнути з Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 13540 (тринадцять тисяч пятсот сорок) гривень 75 копійок середнього заробіткубез урахування відповідних зборів та обовязкових платежів за час вимушеного прогулу з 03 березня 2017 року по 30 червня 2017 року включно.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді вихователя Іваницького дошкільного навчального закладу «Сонечко» Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області з 03 березня 2017 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. В. Карапиш