Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., ЗавгородньоїІ.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 25 квітня 1993 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_6 22 листопада 2000 року шлюб між ними розірвано, донька залишилась проживати разом із нею. Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 2-2305/2000 та виконавчим листом від 22 листопада 2000 року, відповідач, починаючи з 22 грудня 2000 року, повинен був платити на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дочкою повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виконаного 12 лютого 2015 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Білим А.М., борг відповідача становив 60 293 грн 27 коп., який з травня 2015 року стягується у примусовому порядку відділом державної виконавчої служби Яворівського районного управління юстиції. Крім того, станом на 15 січня 2016 року існує також заборгованість з неустойки у розмірі 642 323 грн 43 коп.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, позивач просила стягнути на її користь з відповідача 1 173 078 грн 05 коп.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку в розмірі 18 348 грн 52 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що відповідач не платить аліменти на утримання доньки, має заборгованість у розмірі 60 293 грн 27 коп., дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочку сплати аліментів, розмір якої визначається множенням заборгованості зі сплати аліментів за місяць на один відсоток і помножена на кількість днів місяця в якому виникла заборгованість. Отже, загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 01 липня 2015 року № 6-94цс15; від 03 лютого 2016 року № 6-1477цс15; від 16 березня 2016 року № 6-300цс16.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур