У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В.,

ІваненкоЮ.Г.,

Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та захист прав споживачів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та захист прав споживачів, вказуючи на те, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця в разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом. Звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», ЦК України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. Такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін.

ОСОБА_4 просив позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано договір № 003586 фінансового лізингу від 30 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», недійсним.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 адміністративний та авансовий платіж у сумі 165 тис. грн, витрати на правову допомогу в сумі 3 тис. грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Судами встановлено, що 30 березня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_4 укладено договір фінансового лізингу № 003586, який складається з самого договору, додатку № 1 графіку сплати авансового платежу, додатку № 2 специфікація, додатку № 3 графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Договір фінансового лізингу від 03 березня 2016 року № 003586, укладений між ОСОБА_4 та TOB «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально не посвідчений.

Згідно з п. 1.1. предметом вказаного договору є транспортний засіб, а саме: автомобіль SKODA OKTAVIA. Вказаний транспортний засіб позивач мав намір придбати для власних потреб, договір укладений ним як фізичною особою.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування вищевказаний автомобіль, а позивач зобов'язався прийняти даний автомобіль та сплачувати за нього лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

На виконання умов договору від 30 березня 2016 року ОСОБА_4 сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 165 тис. грн авансового платежу, що підтверджується квитанцією від 30 березня 2016 року № QS01.

Судами також установлено, що зміст розділу 12 вказаного договору, зокрема, пункту 12.1 свідчить про встановлення жорсткої односторонньої відповідальності лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і за розірвання договору за його ініціативою. Положення розділу 12 договору усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на лізингоодержувача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати адміністративний платіж за організацію договору та 40% суми авансових платежів у випадку дострокового розірвання договору споживачем, що є обмеженням визначених п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч. 1 ст. 7, п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав споживача на розірвання договору.

У договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», ЦК України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. Такі положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін.

Про дисбаланс інтересів сторін у цьому договорі свідчить і те, що, всупереч вимогам закону лізингоодержувач позбавлений можливості визначитись з усіма можливими необхідними витратами на придбання предмету лізингу, з огляду на те, що він, відповідно до розділу 11 договору, набуває право на його придбання у власність (викуп) не раніше сплати всіх платежів, передбачених п. п. 11.1, 11.2, 11.3. договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу.

Така умова договору, яка ставить лізингоодержувача перед обов'язком можливої сплати і тих витрат, розмір яких не визначений у договорі, з огляду на те, що лізингодавцю надається право вимагати сплати і тих витрат, яких він не зазнав, але міг зазнати, також свідчить про їх несправедливість, як умову визнання наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки надає право лізингодавцю в односторонньому порядку вирішувати питання про розмір цих витрат без права лізингоодержувача відмовитись від оплати витрат, розмір і перелік яких не обумовлений договором, наслідком чого може стати відмова відповідача від укладення договору купівлі-продажу.

Про дисбаланс прав та обов'язків сторін свідчить і зміст розділу 10 «Сплата лізингових платежів» договору, зокрема, п. 10.15, який є також несправедливим, оскільки, всупереч вимогам п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», надає право лізингодавцю визначення ціни предмета лізингу на момент його поставки споживачеві та разом з іншими умовами надають йому можливість збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, передбачають неповернення здійснених платежів у разі відмови від зміни лізингових платежів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору.

Згідно з положеннями п. 10.15 оскаржуваного договору лізингові платежі можуть коригуватися, а лізингодавець має виключне право на односторонню їх зміну.

Укладений між сторонами договір не передбачає обов'язок лізингодавця надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, який би відповідав його призначенню, не встановлена та повністю виключена в договорі відповідальність лізингодавця за передачу предмета лізингу належної якості.

Договором передбачене право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не надається лізингоотримувачу. Одночасно для нього встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Виконання зобов'язань забезпечене лише відповідальністю лізингоотримувача.

В договорі лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені та збитків, однак захист прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачений.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, ухвалюючи рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, в результаті чого наявні підстави для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону № 1023-XII.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій відповідає правовим позиція викладеним в постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі 6-1551цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-65цс16.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити, заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

О.В.Ступак