Справа № 209/904/17
Провадження № 2/209/800/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам'янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь на своє утримання, як на повнолітнього непрацездатного сина, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду на період його непрацездатності.

На обґрунтування позову зазначив, що його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 1991 року, і після розірвання шлюбу, 25 вересня 2009 року повторно його зареєстрували. Він є інвалідом з дитинства від загального захворювання, з 2014 року по теперішній час має другу групу інвалідності, встановлену психіатричною МСЕК, за станом здоровя потребує постійної сторонньої допомоги, не може навчатися та працювати. Він проживає разом зі своєю матір'ю та братом, які здійснюють догляд за ним. Він проходить регулярні медичні огляди та обстеження у спеціалізованих клініках, потребує медикаментозного лікування, послуг масажиста, санаторно-курортного лікування та оздоровлення, повноцінного харчування. У звязку з його хворобою всю необхідну допомогу щодо лікування та догляду здійснює його мати, батько взагалі не цікавиться його життям та станом здоров'я, не надає матеріальної допомоги на його утримання, як інваліда, практично викреслив його із свого життя. Батько понад пять років перебував у Ізраїлі і в теперішній час також має намір виїхати за межі України. Він, як інвалід, щомісячно отримує від держави допомогу у розмірі 1247 грн, якої недостатньо для задоволення його мінімальних потреб. Його мати надає йому всіляку допомогу, однак має незначні доходи від підприємницької діяльності та не може повністю забезпечити його матеріальне утримання, оскільки ще має на утриманні сина, який є студентом та потребує її матеріальної допомоги. Відповідач може надавати матеріальну допомогу на його утримання як інваліда, так як він є працездатним, може працювати і за станом здоров'я, і за віком, отримує пенсію за вислугою років, має доходи за межами України, так як він перебував у Ізраїлі з 28 серпня 2012 року по 06 лютого 2017 року, де працював та мав прибуток. Вважає, що відповідач повинний надавати йому матеріальну допомогу.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримувала позов ОСОБА_3, надала пояснення аналогічні його обґрунтуванню, просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача на утримання повнолітнього непрацездатного сина на його ж користь аліментів в розмірі 273,06 грн. щомісячно. Надав пояснення, аналогічні запереченням відповідача проти позову.

Вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 1991 року по 21 лютого 2007 року, 25 вересня 2009 року вони повторно зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 21) та свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 611 (а.с. 20).

Позивач ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, з 05 липня 2014 року йому на строк до 01 серпня 2018 року встановлена друга група інвалідності і зроблений висновок про непридатність ОСОБА_3 до трудової діяльності, що підтверджується довідками серії 10ААГ №035752 від 17 серпня 2015 року та серії 12 ААА № 395725 від 08 липня 2016 року до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданими психіатричною МСЕК № 1 м. Дніпропетровська (а.с. 8, 9).

Окрім психічного захворювання, ОСОБА_3 також страждає на інші загальні захворювання, що підтверджується додатком до посильного листа МСЕК (а.с. 11), висновком КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 13).

Згідно висновку ЛКК № 462 від 14 березня 2017 року, наданого КЗОЗ КМР "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 (а.с. 10), ОСОБА_3 потребує піклування та постійної сторонньої допомоги.

Судом встановлено, що піклування та допомогу позивачу надає його мати ОСОБА_5, яка постійно з 2005 року проживає разом з ним за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (Кам'янське), АДРЕСА_1, що підтверджується актом про проживання від 16 березня 2017 року, затвердженого начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» (а.с. 15).

Позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Дніпровського району Камянської міської ради та йому, як інваліду з дитинства 2-ї групи, з 01 червня 2016 року по 01 серпня 2018 року нарахована допомога в розмірі 1247,00 грн., що підтверджується довідкою УСЗН від 03 квітня 2017 року № 1011 (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_4 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої, починаючи з червня 2013 року становить 1793,12 грн. (а.с. 40).

Як зазначив відповідач у своїх письмових запереченнях, з 2012 року до лютого 2016 року він знаходився у Ізраїлі у паломницькому турі, не працював та доходів не отримував, проте із його пенсії, що нараховувалася та виплачувалася в Україні, на підставі рішень судів стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття, а потім на період його навчання. Під час його перебування у Ізраїлі дружина визнала його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, де вони проживали до припинення сімейно-шлюбних відносин. Тому після повернення в Україну він деякий час мешкав у своїх знайомих у м. Кам'янське, а потім переїхав проживати до своїх батьків у Донецьку область.

Таким чином, судом приходить до висновку про те, що позивач, який визнаний інвалідом другої групи, є непрацездатним та потребує постійного стороннього догляду, дійсно потребує допомоги своїх батьків, і таку допомогу на теперішній час йому надає тільки його мати, не зважаючи на те, що відповідач також зобовязаний надавати допомогу своєму повнолітньому непрацездатному сину на період його непрацездатності.

Згідно зі ст.198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони таку допомогу можуть надавати.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням того, що відповідач є працездатним і має можливість працевлаштуватися, отримує пенсію за вислугою, не зобов'язаний сплачувати аліменти на користь інших непрацездатних осіб або неповнолітніх дітей, суд вважає, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання свого непрацездатного повнолітнього сина.

Враховуючи розмір пенсії відповідача, розмір соціальної допомоги отримуваної позивачем, а також його утримання з боку матері, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати на утримання повнолітнього, непрацездатного позивача аліменти не у твердій грошовій сумі, як про це заявлено в позові, а в частині від його заробітку (доходу) відповідача.

В звязку з тим, що позивачем та його представником не долучено до позову квитанції на підтвердження оплати позивачем витрат за надання правової допомоги адвокатом, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних витрат.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, останнє відоме зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, на його утримання, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 06 квітня 2017 року на період непрацездатності ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у справі в сумі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.