Справа № 525/601/17
Провадження №2/525/269/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.07.2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -
08 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини (а.с.1).
З позову ОСОБА_1 вбачається, що від шлюбу з ОСОБА_2 вони мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3 батьком записаний відповідач ОСОБА_2 Позивач вказує, що дитина в даний час проживає з нею і перебуває на її утриманні.
Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини. В звязку з вищевикладеним, позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду і просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття (а.с.1).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 18.07.2017 року не зявилася, подала письмову заяву про підтримання позовних вимог, просила розглянути справу у її відсутність та винести заочне рішення по даній цивільній справі (а.с.26).
З повідомлення Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 20.06.2017 року №02-24/312 вбачається, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).
З поштового повідомлення вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не отримує судові повістки, з поштових повідомлень вбачається, що він за вказаною адресою місця реєстрації не проживає, однак, в силу ч.5 ст.74 ЦПК України він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи, оскільки в силу цих положень ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців надсилається за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 направлялась копія позовної заяви з доданими до неї документами та судові повістки про виклик даного відповідача до суду, однак, з поштових повідомлень вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 не проживає Полтавської області не проживає (а.с.а.с.17-18,24-25).
Так, в судове засідання 04.07.2017 року відповідач ОСОБА_2 не зявився, з поштової кореспонденції вбачається, що даний відповідач за зареєстрованим місцем свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 не проживає (а.с.а.с.17-18); 18.07.2017 року відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, у встановленому законом порядку він повідомлявся рекомендованим листом з повідомлення за зареєстрованим місцем свого проживання, з поштової кореспонденції вбачається, що даний відповідач за зареєстрованим місцем свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_6 не проживає (а.с.а.с.24-25).
Також, як вбачається з довідки помічника голови суду ОСОБА_4 від 04.07.2017 року, в ході телефонної розмови помічника голови суду з ОСОБА_2, останній відмовився вказати адресу, за якою він фактично проживає і за якою може отримувати письмову кореспонденцію суду (а.с.19). Отже, в силу положень ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 вважається таким, що належним чином повідомлений про день і час розгляду справи.
За нормою ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ухвали суду від 18.07.2017 року суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної цивільної справи в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України.
У звязку з неявкою сторін у справі в судове засідання 18.07.2017 року, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття.
Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 цієї статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.
Судом встановлено, що від шлюбу сторони у справі мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в даний час проживає з позивачкою у справі і перебуває на її утриманні (а.с.а.с.2-4). В свідоцтві про народження малолітньої дитини ОСОБА_3 батьком записаний відповідач ОСОБА_2 (а.с.2).
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).
Позивач у справі ОСОБА_1 та відповідач у справі ОСОБА_2, а також їх малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області №1043 від 06.06.2017 року (а.с.4).
Позивач у справі ОСОБА_1 працює у четвертій міській клінічній лікарні палатною медсестрою, за місцем роботи отримує заробітну плату (а.с.3). Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач у справі в даний час не працює. Відповідачем у справі до суду не направлялися будь-які документи про його можливе місце роботи, про розмір можливої заробітної плати та документи про його майновий стан.
Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).
Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
При визначенні розміру аліментів на малолітню дитину суд враховує суть позовних вимог ОСОБА_1, матеріальний стан сторін по справі та дитини, яка проживає з позивачкою по справі та перебуває на її утриманні, майновий стан позивача у справі, майновий стан відповідача ОСОБА_2, який не надав суду документів про своє місце роботи та доходи, однак він народився в 1993 році та є особою працездатного віку, інших утриманців не має (згідно відомостей, що містяться в довідці виконкому Гоголівської селищної ради Великобагачанського району №1043 від 06.06.2017 року) і має можливість сплачувати аліменти, і, в сукупності цих обставин суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги добровільно в достатній мірі на утримання малолітньої дитини позивачці ОСОБА_1 не надає, що не забезпечує належного утримання цієї дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 та змусило позивача у справі звернутися до суду з даним цивільним позовом, при цьому, звернення позивача до суду є її законним та процесуальним правом, і з урахуванням вищевикладеного та усталеної судової практики розгляд справ про стягнення аліментів, а також з огляду на те, що з 08.07.2017 року діє нова редакція частини другої ст.182 СК України (в редакції Закону №2037-VІІІ від 17.05.2017) про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж пятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (імперативна норма), суд вважає, що є передбачені законом підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що не буде виходом за межі позовних вимог, враховуючи імперативні положення ч.2 ст.182 СК України, які діють з 08.07.2017 року), щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору і судом її позовні вимоги підлягають задоволенню, в порядку ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави в розмірі 640 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.180 183 Сімейного кодексу України, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 3,10,11,60,74,88,179,197,212-215,224-225 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого у встановленому порядку в селищі Гоголеве, вул. Козацька, 28 Великобагачанського району Полтавської області, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_12 на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подання даного позову з 08 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10 640 грн. судового збору на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Суддя В.В.Хоролець