Справа № 570/5477/16-ц
Номер провадження 2/570/470/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника адвоката ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представника відповідача селищної ради ОСОБА_6,

представника третьої особи "Житловик" ОСОБА_7,

представника третьої особи - служби в справах дітей ОСОБА_8,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квасилівської селищної ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Квасилівське колективне підприємство "Житловик - 1", служба в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації про визнання недійсним договору про надання службового жилого приміщення, визнання неправомірним вселення та виселення зі службового приміщення,

в с т а н о в и в :

покликаючись на те, що порушено порядок надання службового жилого приміщення, позивач у поданій до суду 29 листопада 2016 року позовній заяві, вимоги по якій були уточнені, просить

- визнати недійсним укладений між Квасилівською селищною радою та ОСОБА_3 договір про надання службового жилого приміщення у тимчасове користування згідно рішення ради № 98 від 27 жовтня 2015 року,

- визнати неправомірним вселення та проживання в службовому жилому приміщенні по вул.Молодіжній, 28/412 в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області ОСОБА_3,

- виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з жилого приміщення по вул.Молодіжній, 28/412 в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області.

- стягнути з Квасилівської селищної ради понесені судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позов підтримує повністю і по аналогічних мотивах, оскільки вважає, що прийняття на роботу відповідача, при тому, що для нього відсутній об"єм роботи, зроблено лише з метою надання йому спірної кімнати, враховуючи тривалі дружні стосунки між його дружиною та дружиною начальника КП "Житловик" і є лише узаконенням корупційної схеми розкрадання комунальної власності.

По суті спору показав, що до 2008 року будинок, де знаходиться спірне житло, перебував у власності "Рівнесільмаш". Він проживає у даному будинку з 1994 року, у суміжній до спірного житла кімнаті з 2001 року, на даний час у ній зареєстровані він, його дружина та повнолітній пасинок, який має статус учасника АТО. При його поселенні в будинок жодного ордеру він не отримував, оскільки як молодий спеціаліст - вчитель школи, де навчаються діти працівників "Рівнесільмаш", звернувся на завод, написав заяву на отримання житла, оформив Ф.16 і з резолюцією селищного голови зареєструвався у наданому житлі. При переселенні у житло, яке зараз займає, проходив аналогічну процедуру перереєстрації.

Дана квартира не могла набути статусу службової, оскільки станом на 1996 рік у двох кімнатах гуртожитку, бо на той час це не була квартира, проживали 5 осіб: у більшій кімнаті - сім"я Зарічнюків (дружина зареєстрована, а чоловік - ні), а в меншій кімнаті, де він зараз проживає, сім"я ОСОБА_9 (дружина та малолітня дитина зареєстровані, а чоловік - ні). При кожній передачі будинку жодних даних про те, що спірне житло є службовим, немає.

Вважає, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням житлового законодавства, за яким до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення.

Його представник адвокат ОСОБА_2, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, показав, що позивач як наймач кімнати площею 12 кв. м. у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 неодноразово звертався з вимогою надати йому суміжне приміщення площею 17.7 кв.м відповідно до п.п.1, 6 ст.54 та ст.45 ЖК України. Зокрема, саме за його позовом особи, які там не проживали, визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст.71 ЖК України для того, щоб у власника житла були відсутні перешкоди для передачі саме йому цієї кімнати.

На житлову площу, що звільнилася, Квасилівською селищною радою на сім"ю з двох осіб: ОСОБА_3 та його дружину рішенням № 98 від 27 жовтня 2015 року видано ордер, при цьому вказано, що дане житло є службовим приміщенням. Про такий статус цього приміщення нікому відомо не було, для цього воно має бути визнане таким виконкомом у передбаченому законом порядку, а вселення у службове приміщення проводиться на підставі спеціального ордеру, між сторонами укладається договір найму службового жилого приміщення. Жодних дій такого плану зроблено не було, отже такий договір найму є недійсним і особи, які незаконно поселилися, підлягають виселенню із займаного жилого приміщення.

Вважає, що позов безпосередньо стосується інтересів його довірителя, оскільки у разі звільнення спірного приміщення воно буде надане позивачу відповідно до вимог ст.54 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнає, оскільки жодних порушень при його поселенні не було.

По суті спору показав, що після працевлаштування у КП "Житловик" звернувся з проханням отримати житло, оскільки по попередньому місці проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 в одній кімнаті проживало три сім"ї. Після отримання ордеру на себе та дружину зробив ремонт в кімнаті, зареєструвався разом з дружиною, заселився з донькою та її малолітнім сином ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєструвалися за вказаною адресою, а дружина змінила свою реєстрацію.

Відповідач ОСОБА_4, яка також виступає в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_5, позов не визнала. По суті спору показала, що разом з сином та батьком проживає у кімнаті квартири АДРЕСА_2 з кінця 2015 року, до цього разом проживали ІНФОРМАЦІЯ_3 в цьому ж населеному пункті, вона з сином зареєструвалися у спірному житлі 10 січня 2017 року, мама в той же день знялася з реєстрації і зареєструвалася за місцем їх попереднього проживання. Ні вона, ні син іншого житла не мають ні у власності, ні у користуванні. Дитину утримує сама, так як з батьком дитини розлучена і він позбавлений батьківських прав.

Представник відповідача - Клеванської селищної ради позов не визнав, оскільки спірне житло є службовим приміщенням і саме з цієї причини не могло бути надано позивачу.

Представник третьої особи - Квасилівського КП "Житловик" вважає, що позов безпідставний.

По суті спору показала, що будинок, в якому знаходиться спірне житло, обслуговувався "Рівнесільмаш", потім створено "Житловик" для обслуговування відомчого житлового фонду і у 1996 році даний будинок передано по акту передачі Квасилівському управлінню житлово-комунального господарства, яке на даний час ліквідоване, правонаступником якого став "Житловик", який зараз також ліквідований. При таких передачах дев"ять квартир, зокрема і вся квартира АДРЕСА_3 залишилася службовою.

Відповідач ОСОБА_3 працює у "Житловик" слюсарем-сантехніком, тому і отримав вказане житло після його звільнення їх попереднім працівником Чудіновичем. Як сам позивач отримав службове житло, пояснити не може, оскільки такі приміщення надаються лише працівникам для обслуговування.

Представник третьої особи - служби в справах дітей вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки ні у малолітньої дитини, ні у її матері немає іншого житла, батько позбавлений батьківських прав відносно вказаної дитини.

Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам судового розгляду, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Як встановлено судом, 07 листопада 1996 року квартира АДРЕСА_2 передана як службова площа відповідно до додатку № 4 до акту прийому-передачі житлового фонду ВАТ "Рівнесільмаш" на баланс Квасилівського ВУЖК, який є правонаступником житлово-комунального відділу ВАТ "Рівнесільмаш" щодо службових квартир.

Позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24 січня 2001 року, його дружина та її син- з 29 жовтня 2011 року.

01 серпня 2008 року даний будинок переданий у комунальну власність Квасилівської селищної ради, при цьому у власності ВАТ "Рівнесільмаш" залишилися приміщення згідно додатку. Користувачами спірної квартири вказані позивач та ОСОБА_10

Відповідно до рішення виконкому селищної ради № 43 від 27 березня 2012 року позивача включено на першочергову чергу за № 12 на отримання житла в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2013 року задоволено позов позивача та його дружини і на підставі ст.72 ЖК України визнано ОСОБА_9 та ОСОБА_11 такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

27 лютого 2015 року рішенням селищної ради позивачу відмовлено в наданні неізольованого житлового приміщення площею 18 кв.м., оскільки дане приміщення надане у службове користування КП "Житловик -1 ".

22 жовтня 2015 року спільним засіданням адміністрації та первинної профспілкової організації Квасилівського КП "Житловик - 1 " вирішено надати спірне житлове приміщення ОСОБА_3

27 жовтня 2015 року рішенням селищної ради ОСОБА_3 на склад сім"ї з двох осіб видано ордер № 1 на кімнату площею 17.7 кв.м. за вказаною адресою з відміткою службова.

26 січня 2016 року позивачу відмовлено у видачі ордеру на спірне житло, оскільки дана квартира є службовою і ордер на неї вже видано, тому вона не є вільною.

Відповідно до переліку від 01 червня 2016 року перукарня та квартири № 113 та 413 перебувають у власності ПАТ "Рівнесільмаш".

30 листопада 2016 року даний багатоквартирний будинок списаний з балансу Квасилівської селищної ради, вказано про наявність п"яти квартир, які перебувають у комунальній власності. Акти передачі наявного житла відсутні.

Зі змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.ч.1 і 3 ст.47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст.9 ЖК України.

Відповідно до вимог ст.6 ЖК Української РСР житлові будинки і житлові приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Згідно ч.1 ст.4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Ч.1 ст.5 ЖК УРСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Ст.109 ЖК Української РСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ч.1 ст.118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. На підставі ст.ст.121-123 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі такого рішення виконавчий комітет ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст.ст.73-76, 79-83, 85, 90, ч.6 ст.101, ст.ст.103-106 цього Кодексу.

Порядок включення жилих приміщень до числа службових та їх надання громадянам визначений вищевказаними статтями ЖК УРСР та постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення», де визначено й перелік працівників, яким такі приміщення надаються. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані, переважно, на першому поверсі. Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень. Оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять також відповідні підприємства, установи, організації. Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Відповідно до п.6 зазначеного Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Судом досліджувалися правоустановчі документи на спірне майно, копія ордеру про надання його відповідачам-фізичним особам, з'ясовано його належність, встановлено статус.

Позивач вважав, що відповідачі підлягають виселенню без надання іншого житла, виходячи із положень ст.ст.109, 118 ЖК УРСР, оскільки договір найму жилого приміщення як правочин має бути визнаний недійсним у зв"язку з недотриманням вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203ЦК України. Разом з тим, наданий відповідачем доказ включення спірного приміщення до числа службового не спростовано, тому укладення між Квасилівською селищною радою та ОСОБА_3 договору про надання службового жилого приміщення у тимчасове користування згідно рішення селищної ради № 98 від 27 жовтня 2015 року та реєстрації відповідачів за вказаною адресою не порушує прав позивача.

Суд на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов до висновку, про те, що спірне житло в установленому порядку набуло статусу службової та відповідачі вселені у житло на законних підставах. Виключення квартири з числа службових проводиться на підставі рішення компетентного органу, а не за клопотанням наймача чи членів його сім'Ї. Позивачем не доведено того, що у відповідача відпала потреба у використанні спірного житла як службового, а сам по собі факт проживання позивача у спірному житлі, не перебуваючи у трудових відносинах з володільцем житла, не мають правового значення без дотримання передбаченої законодавством процедури виключення житлового приміщення з числа службових.

Суд вважає, що задоволення позову не забезпечить справедливу рівновагу між інтересами сторін на мирне володіння своїм майном, що узгоджується з положеннями ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

На підставі ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати залишаються на ньому у зв"язку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити в цивільному позові ОСОБА_1 до Квасилівської селищної ради РівненськогоКвасилівської селищної ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Квасилівське колективне підприємство "Житловик - 1", служба в справах дітей Рівненської районної державної адміністрації про визнання недійсним договору про надання службового жилого приміщення, визнання неправомірним вселення та виселення зі службового приміщення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були при цьому присутні, отримання його копії.

Повне судове рішення виготовлено 11 липня 2017 року.

Суддя: Кушнір Н.В.