Справа № 165/899/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/878/17 Категорія: 53 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, про визнання незаконним переведення на іншу роботу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, за апеляційними скаргами позивача і відповідача на рішення Нововолинського міського суду від 10 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду від 10.05.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано переведення ОСОБА_1 з посади в.о. інспектора з контролю за виконанням доручень апарату управління на посаду завідувача архіву.

Визнано незаконним, скасовано наказ директора державного підприємства (далі ДП) «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» №58-к від 06.04.2016 року про звільнення з роботи ОСОБА_1, та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді в.о. інспектора з контролю за виконанням доручень апарату управління ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська».

Стягнуто з ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 різницю в посадових окладах за час виконання нижчеоплачуваної роботи в розмірі 1868,16 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47912,58 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 2364,70 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн.

Стягнуто з ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» в дохід держави судовий збір в розмірі 1920 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

В поданій відповідачем ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» апеляційній скарзі останній просив оскаржуване рішення суду скасувати з підстав неповного зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» незаконно перевів позивача ОСОБА_1 з посади інспектора з контролю за виконанням доручень апарату управління на посаду завідувача архіву, незаконно на підставі наказу директора ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» № 58-к від 06.04.2016 року та в порушення п. 1 ст. 40 КЗпП України звільнив позивача з роботи, яка працювала на посаді в.о. інспектора з контролю за виконанням доручень апарату управління, а тому визнав незаконними дане переведення з однієї посади на іншу та звільнення позивача з роботи із раніше займаної посади та стягнув з відповідача на її користь різницю в посадових окладах за час виконання нижчеоплачуваної роботи, середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивач ОСОБА_1 17.04.2012 року була прийнята на роботу виконуючого обовязки начальника відділу кадрів (а.с.227-230 Т.1).

З 01.07.2015 року позивач була переведена на посаду завідувача архіву АУП на підставі наказу №70к від 26.06.2015 року (а.с.28 Т.1).

06.04.2016 року позивач ОСОБА_1 була звільнена з роботи у звязку зі скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячної заробітку (ст. 44 КЗпП) на підставі наказу №58/к від 06.04.2016 року (а.с.6 Т.1).

Відповідно до наказу в.о. директора ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» №74/к від 01.07.2015 року ОСОБА_1 - завідувача архіву АУП, з 01.07.2015 року переведено виконуючою обовязки інспектора з контролю за виконанням доручень АУП тимчасово, на час відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_3 (а.с.121 Т.1).

Місцевим судом в судовому засіданні під час огляду оригіналу трудової книжки позивача і дослідженням копії цього документа встановлено, що відповідний запис про переведення ОСОБА_1 виконуючою обовязки інспектора з контролю за виконанням доручень АУП в трудовій книжці відсутній (а.с.227-230 Т.1).

З особової карточки форми Т-2 на імя ОСОБА_1 в графі призначення і переміщення зазначено, що з 01.07.2015 року позивач займає посаду завідувача архіву на підставі наказу №70/к від 26.06.2015 року; з цього ж числа виконує обовязки інспектора з контролю за виконанням доручень на підставі наказу №74/к від 01.07.2015 року; з 08.02.2016 року переведена на посаду завідувача архіву з посиланням як на підставу переведення на цей же наказ №74/к без дати (а.с.29 Т.1).

Згідно Протоколу № 4 наради Міненерговугілля з розгляду стану та основних напрямках будівництва першої черги шахти №10 «Нововолинська» у 2015-2016 роках від 24.07.2015 року, вирішено підготувати та бути готовим презентувати на виїзній нараді Міненерговугілля на шахту №10 «Нововолинська» розстановку штату працівників, заходи із скорочення чисельності апарату управління, пропозиції щодо приведення чисельності працівників з урахуванням розвитку гірничих робіт, обсяги споживання електроенергії по місцях праці (а.с.39-41 Т.1).

04.08.2015 року т.в.о. директора ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» видав наказ № 121 про зміни в організації виробництва і праці ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», яким передбачено попередження всіх працівників апарату управління із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату, які відбудуться з 15.10.2015 року (а.с.21 Т.1). В.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_4 згідно до чинного законодавства доручено вручити персональні попередження про зміни в організації виробництва під підпис всім працівникам апарату управління у строк до 15.08.2015 року.

Про зміни в організації виробництва і праці підприємства позивач ОСОБА_1 була повідомлена 07.08.2015 року, про що зробила відмітку, що не згідна з даним повідомленням, оскільки займає посаду основного працівника, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с.27 Т.1).

Наказом №176 від 15.10.2015 року т.в.о. директора ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» Про затвердження штатного розкладу з 15.10.2015 року внесено зміни до штатного розкладу керівників, фахівців, службовців ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» та в розстановку робітників, скоротивши 28 одиниць, в тому числі інспектора з контролю за виконанням доручень, завідувача архіву, та затверджено з 15. 10.2015 року штатний розклад дирекції в новій редакції (а.с.4-5 Т.1). З цього моменту, штатний розклад, затверджений 16.01.2015 року та зміни до штатного розкладу, затверджені 09.09.2015 року №148, вважались такими, що втрачають чинність з дня затвердження штатного розкладу в новій редакції. Наказом також зобовязано в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_4 згідно до чинного законодавства направити в профспілковий комітет подання для отримання згоди на звільнення працівників членів профспілки, посади яких скорочуються на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З акту від 26.10.2015 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 цього числа було запропоновано посаду підсобного робітника дільниці ТПС, від переведення на яку вона відмовилася (а.с.24 Т.1).

На зборах профспілкового комітету 29.10.2015 року, протокол №10/4 відповідачем ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» згоди на звільнення за скороченням штату інспектора з контролю за виконанням доручень ОСОБА_1 отримано не було (а.с.7-9 Т.1). При цьому враховувалось, що адміністрація підприємства не повідомила колектив та профспілковий комітет про причини звільнення за три місяці, згідно вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», підприємством не видавалось наказу про попередження про заплановане (вивільнення) звільнення у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників. В порушення ст. 49-2 КЗпП України позивачу ОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення, та впродовж двомісячного строку до фактичного скорочення посад згідно наказу №176 від 15.10.2015 року.

Місцевим судом з аналізу штатних розкладів керівників, фахівців, службовців ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська», затверджених на 2015 рік, що вводився в дію з 01.01.2015 року та з 15.10.2015 року, встановлено, що кількість штатних одиниць на посаді інспектора з контролю за виконанням доручень та завідувача архіву зменшилася на одну одиницю (а.с.50-55 Т.1). З штатних розкладів керівників, фахівців, службовців ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська», затверджених на 2016 рік вбачається, що введена штатна одиниця архіваріуса на 0,5 ставки (а.с.47-49 Т.1).

Штатний розклад - це організаційно-розпорядчий документ локального характеру, що відображає структуру підприємства, чисельність відділів, співробітників, а також розмір їхньої заробітної плати на певну дату.

Питання щодо визначення організаційної структури, встановлення чисельності працівників та штатного розпису є правом підприємства, яке закріплене ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України.

Відповідно до розяснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами), розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, проте, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був він попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно із ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу.

Судом першої інстанції згідно особової карточки форми Т-2 встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08.02.2016 року переведена на посаду завідувача архіву з посиланням як на підставу переведення на наказ №74/к, за яким з 01.07.2015 року остання виконувала обовязки інспектора з контролю за виконанням доручень АУП на час відпустки по догляду за дитиною до трьох років основного працівника ОСОБА_3

Згідно довідки в.о. начальника відділу кадрів ОСОБА_4 №1.8/839 від 23.08.2016 року (а.с.46 Т.1) ОСОБА_3 дійсно працює в ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» і була прийнята на посаду інспектора з контролю за виконанням доручень АУП з 01.10.2009 року (наказ №103/к від 01.10.2009 року). З 19.04.2013 року до 07.02.2016 року включно перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (наказ №76/к від 17.04.2013 року). З 08.02.2016 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до шести років (наказ №20/вк від 08.02.2016 року). З 11.07.2016 року і по даний час перебуває у відпустці у звязку з вагітністю та пологами (наказ №113/вк від 11.07.2016 року). Посада інспектор з контролю за виконанням доручень станом на 06.04.2016 року і на даний час скорочена.

Місцевий суд на підставі встановлених у справі обставин прийшов до висновку, що про переведення на посаду завідувача архіву позивачу ОСОБА_1 не було відомо, згоди на таке переведення вона не давала. Крім того, таке переведення було безпідставним, оскільки ОСОБА_3 з 08.02.2016 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до шести років, що підтверджується витягом реєстрації наказів за 2016 рік (а.с.153 Т.1).

У відповідності до ч. 4 ст. 48 КЗпП України до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації.

До трудової книжки ОСОБА_1 відомості про переведення на посаду завідувача архіву з 08.02.2016 року не вносилися.

Судом першої інстанції встановлено, що запис в облікову картку позивача ОСОБА_1 (Форма П2) про переведення з 08.02.2016 року на посаду завідувача архіву внесено ОСОБА_4 06.04.2016 року в день звільнення ОСОБА_1, про що остання ознайомлена цього ж числа.

Вказану обставину під час розгляду справи в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 не заперечувала, яка з 03.11.2015 року по 08.03.2016 року включно, згідно наказу № 198/вк від 03.11.2015 року «Про надання ОСОБА_4 відпустки», перебувала у відпустці в звязку з вагітністю і пологами (а.с.150 Т.1).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що переведення ОСОБА_1 з посади в.о. інспектора з контролю за виконанням доручень апарату управління на посаду завідувача архіву є незаконним.

Задовольняючи вимогу позивача про стягнення з відповідача на її користь різниці в посадових окладах за час виконання нижче оплачуваної роботи в розмірі 1868, 16 грн., з яким погоджується колегія судів, місцевий суд виходив із розрахунку (192,42-147,94) х 42 дн.=1868,16 грн., де 192,42 грн. середньоденний заробіток на посаді інспектора з контролю виконання доручень (8081,86 (заробітна плата за грудень 2015 року та січень 2016 року) : 42 відпрацьовані дні за цей період = 192,42 грн.) (а.с.152 Т.1), 147,94 грн. середньоденний заробіток на посаді завідувача архіву (а.с.56 Т.1), 42 дні відпрацьовані дні за період з 08.02.2016 року по 06.04.2016 року.

04.02.2016 року позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з повідомленням про зміни в штатному розкладі згідно наказу №176 від 15.10.2015 року, а саме що посада, яку вона займає - інспектор з контролю за виконанням доручень та посада по основному місцю роботи завідувач архіву, скорочуються. Одночасно позивачу запропоновано посаду архіваріуса АУП на 0,5 ставки, про що позивач зробила відмітку, що не згідна (а.с.26 Т.1).

Наказом №13 від 14.01.2016 року ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» на підприємстві затверджено штатний розклад керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців (а.с.130 Т.1).

24.02.2016 року директор ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» ОСОБА_5 звернувся з поданням до голови профспілкового комітету про надання згоди на звільнення завідувача архіву апарату управління ОСОБА_1 у звязку зі зміною в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників) згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу №176 від 15.10.2015 року (а.с.25 Т.1).

Згідно протоколу зборів профспілкового комітету №4-1 від 05.04.2016 року засідання профкому по вирішенню питання про надання згоди на звільнення завідувача архіву ОСОБА_1 не відбулося у звязку неявкою 2/3 членів профкому (а.с.23 Т.1).

06.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звільнена з роботи з посади завідувача архіву АУП у звязку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України та виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячної заробітку, що підтверджується копією наказу №58/к від 06.04.2016 року та копією трудової книжки (а.с.6, 230 Т.1).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю, є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ч. 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до наведених правових норм однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Роботодавець зобов'язаний запропонувати працівникові роботу на тому ж підприємстві в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності такої роботи - іншу. У випадку, якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу на цьому ж підприємстві або у разі відсутності вільної вакансії, іншої роботи, яку працівник міг би виконувати слід вважати, що роботодавець виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

З моменту повідомлення від 04.08.2015 року ОСОБА_1 про майбутнє вивільнення їй 26.10.2015 року була запропонована нижче оплачувана робота підсобного робітника дільниці ТПС, на яку з 20.10.2015 року переведена ОСОБА_6 та 04.02.2016 року їй було запропоновано місце архіваріуса на 0,5 ставки, яка наказом №176 від 15.10.2015 року, на який відповідач покликається під час видачі наказу від 06.04.2016 року, була скорочена.

Верховний Суд України за наслідками перегляду судових рішень з підстав неоднакового застосування одних тих самих норм матеріального права в постанові № 6-40 цс15 від 01.04.2015 року висловив наступну позицію.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, відповідно до вимог закону та вищезазначених висновків Верховного Суду України, які є обов'язковими для застосування, працівникові який був прийнятий на постійне місце роботи повинна бути запропонована наявна на підприємстві вакансія, тобто вільна посада у штаті підприємства, не зайнята іншими працівниками або інша постійна робота.

Позивачка в своїй позовній заяві вказувала, що вакантними посадами у відповідача з моменту попередження її про наступне вивільнення і до дня звільнення були: старший інспектор з контролю за виконанням доручень; начальник відділу кадрів; інспектор з кадрів; завідувач архіву; архіваріус. Однак, як вбачається з наказу №176 від 15.10.2015 року (а.с.4 Т.1) останні три посади скорочені з вказаної дати, а перші дві посади є зайнятими, відповідно, ОСОБА_7І та ОСОБА_4 (а.с.22 Т.1)

Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, стосовно якого вирішується питання про звільнення. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Проте, відповідачем норму ст. 43 КЗпП України дотримано не було, оскільки 06.04.2016 року позивач ОСОБА_1 була звільнена з роботи з посади завідувача архіву АУП у звязку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку без згоди профспілкового комітету на її звільнення.

Місцевий суд правильно вважав необґрунтованими доводи відповідача щодо дотримання вимог, а саме неповідомлення адміністрації про результати розгляду подання у триденний строк, оскільки з наявних у справі доказів вбачається, що засідання профспілкового комітету 05.04.2016 року не відбулося взагалі у звязку з відсутністю кворуму, і питання про дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 за поданням від 24.02.3016 року, на розгляд не виносилось.

Ще раніше 29.10.2015 року вказаний профспілковий орган, розглядаючи подання адміністрації згаданого підприємства, відмовив у наданні згоди на звільнення позивачки з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.7-9 Т.1).

За таких обставин слід вважати, що звільнення позивачки з роботи проведено без згоди на це профспілкового комітету, що є підставою для її поновлення на займаній посаді

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачка ОСОБА_1 була звільнена без законної підстави з посади завідувача архіву, яку вона не займала на момент звільнення, без згоди профспілкового комітету, у звязку з чим висновок суду про визнання незаконним та скасування наказу №58-к від 06.04.2016 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 та поновлення її на роботі на посаді в.о. інспектора з контролю за виконанням доручень апарату управління ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» є обґрунтованим та узгоджується з вимогами закону.

При постановленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України №100 від 08.02.1995 року.

Оскільки позивач ОСОБА_1 поновлена на посаді в.о. інспектора з контролю за виконанням доручень апарату управління ДП «Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська» з 06.04.2016 року, тому час вимушеного прогулу станом на 31.03.2017 року складає 249 дні. Середньоденний заробіток на посаді інспектора з контролю виконання доручень складає 192,42 грн. із розрахунку (8081,86 (заробітна плата за грудень 2015 року та січень 2016 року) : 42 відпрацьовані дні за цей період = 192,42 грн.) - що підтверджується довідкою відповідача (а.с.152 Т.1).

Отже, виходячи з цього середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, як вірно зазначено судом, складає 47912,58 грн., з розрахунку 192,42 (середньоденна заробітна плата) х 249 (кількість робочих днів).

Суд першої інстанції з додержавнням положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» правильно стягнув з відповідача на користь позивача 2364,70 грн. компенсації втрати частини заробітної плати виходячи з такого розрахунку: за квітень 2016 року (4040,80 х 8,78) : 100 = 354 грн.; за травень 2016 року (4040,80 х 8,6) : 100 = 347 грн.; за червень 2016 року (4233 х 8,6) : 100 = 364 грн.; за липень 2016 року (4040,80 х 8,6) : 100 = 347 грн.; за серпень 2016 року (4425,6 х 8,6) : 100 = 380,60 грн.; за вересень 2016 року (4233 х 6,75) : 100 = 285,88 грн.; за жовтень 2016 року (4040,80 х 3,84) : 100 = 155 грн.; за листопад 2016 року (4233 х 2) : 100 = 84,66 грн.; за грудень 2016 року (4233 х 1,1) : 100 = 46,56 грн.

Всього компенсація втрати частини заробітної плати становить 2364,70 грн. (354 +347+364+347+380,60+285,88+155+84,66+46,56).

Твердження апелянта про те, що неповідомлення профспілкового комітету про рішення за результатами розгляду подання адміністрації згаданого підприємства від 24.02.2017 року щодо надання згоди на звільнення позивачки протягом трьох днів після прийняття рішення означає, як це передбачено ч. 5 ст. 43 КЗпП України, надання такої згоди, є безпідставними, оскільки вказане подання не розглядалось на засіданні профспілкового комітету через відсутність кворуму і рішення ним не приймалось, що виключає застосування в даному випадку положень наведеної норми права.

Доводи апелянта про відсутність на підприємстві, інших вакантних посад, крім тих які пропонувались позивачці і на які можна було б перевести її з врахуванням її кваліфікації і професії, підтверджені наявними матеріалами справи, однак вони не впливають на висновки суду, оскільки поновлення позивачки на роботі повязується з тим, що її звільнено з роботи без згоди профспілкового комітету, що тягне за собою обовязкове поновлення працівника на роботі.

У відповідності до положень ст. ст. 84, 88 ЦПК України суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 2400 грн., які документально підтверджені квитанцією до прибуткового касового ордеру № 36 від 03.12.2016 року та розрахунком таких витрат (а.с.176, 177 Т.1), а також про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 1920 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову в даній справі відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду від 10 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: