АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/776/17 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Тернопільська міська рада про виселення особи без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

в жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення останнього на підставі ч.1 ст.116 ЖК УРСР без надання іншого житлового приміщення з кімнати № 411 по вул. Київська, 6 у м. Тернополі, посилаючись на те, що проживання з відповідачем, який є її чоловіком, стало неможливим, оскільки він ніде не працює, зловживає спиртними напоями, систематично влаштовує сварки та бійки, погрожує фізичною розправою. 12 квітня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом було ухвалено рішення, яким офіційно попереджено ОСОБА_2, що у випадку порушення правил співжиття, він може бути виселений із займаного ним приміщення без надання іншого житла. Однак, після ухваленого даного рішення, відповідач став агресивнішим, внаслідок чого 08 жовтня 2016 року завдав ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, з приводу чого було ухвалено вирок 10 лютого 2017 року, яким визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 190грн. Крім цього, двічі притягувався до адмінвідповідальності за повторне протягом року вчинення насильства в сім'ї.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом першої інстанції надана неправильна оцінка доказів та обставин справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, зіславшись на доводи викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала його неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в позові суд виходив з того, що не встановлено наявності установлених законом підстав, за яких можливе примусове виселення особи з житлового приміщення.

Колегія з даним висновком суду погодитися не може, оскільки він не відповідає обставинам справи та зібраним по справі доказам, а також порушено норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному житловому приміщенні, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 507 від 25 квітня 2017 року, виданою ПП Люкс. Також у даній квартирі зареєстрований і проживає відповідач ОСОБА_2 (а.с. 58). Спірна квартира не приватизована.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу І ИД № 002223 від 27 серпня 1997 року (а.с. 13).

12 квітня 2016 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_2 було офіційно попереджено, що у випадку порушення правил співжиття, його може бути виселено із займаного ним приміщення без надання іншого житла (а.с. 15-16). Вказане рішення набрало законної сили.

Не дивлячись на це, 29 липня 2016 року о 23 год. 06 хв. відповідач ОСОБА_2 за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив відносно позивача ОСОБА_1 насильство в сім'ї, за що 27 вересня 2016 року був притягнутий до адмінвідповідальності за ч.2 ст.173-2 КупАП України - вчинення насильства в сім'ї, у вигляді адміністративного арешту строком на 3 доби (а.с. 21).

Крім цього, 12 вересня 2016 року о 07 год. 05хв. відповідач ОСОБА_2 за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно колишньої дружини ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_4, що виразилося в образах нецензурною лайкою, погрозах, психологічного тиску, за що 27 вересня 2016 року був притягнутий до адмінвідповідальності за ч.2 ст.173-2 КупАП України - вчинення насильства в сім'ї, у вигляді адміністративного арешту строком на 5 діб (а.с. 22).

Також 08 жовтня 2016 року близько 23.30 год. ОСОБА_2, перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_2, на грунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з колишньою дружиною потерпілою по справі ОСОБА_1, умисно наніс їй один удар правою ногою в коліно правої ноги, спричнивши їй забій правового колінного суглобу у вигляді пошкодження зв'язкового апарату та набряку м'яких тканин і синця та саден на шкірі, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. За даний злочин ОСОБА_2 було притягнено до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1190 грн.(а.с. 37).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідач ОСОБА_2, систематично, протягом року тричі після офіційного попередження, що у випадку порушення правил співжиття, його може бути виселено із займаного ним приміщення без надання іншого житла, порушуючи правила співжиття, роблячи неможливим для інших проживання з ними в одному житловому приміщенні, раніше вжиті судом заходи попередження та притягнення до адмінвідповідальності і кримінальної відповідальності не дали позитивних результатів підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житла.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст.116 ЖК УРСР, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до до ОСОБА_2, третя особа Тернопільська міська рада про виселення особи без надання іншого жилого приміщення задовольнити. Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житла.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5