Справа № 369/3321/17
Провадження № 2/369/2183/17
РІШЕННЯ

Іменем України

29.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 27 листопада 1999 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у Ходосівський сільській раді Києво-Святошинського району Київській області, актовий запис № 10.

Від цього шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, 08 грудня 1999 року та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка свою позовну заяву мотивує тим, що подружнє життя не склалося, в зв»язку з тим, що вони з відповідачем мають різні погляди на подружнє життя, різні уподобання та смаки. вони не можуть знайти спільної мови та спільних інтересів, виникають постійні непорозуміння. Життєві обставини призвели до втрати взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо, а шлюб носить лише формальний характер, просила шлюб між ними розірвати.

Позивач до з»явилась, заяву підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач до суду з»явився, позов визнав, просив позов задовольнити повністю.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1999 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у Ходосівський сільській раді Києво-Святошинського району Київській області, актовий запис № 10.

Між сторонами склалися відчужені взаємовідносини, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, не мають єдиного бюджету, позивач наполягає на розлученні та не бажає примирення і проживання єдиною сім'єю з відповідачем.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до з вимог статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Так суд не в праві примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, зважаючи на вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тому, суд приходить до висновку про те, що сімя позивача та відповідача існує лише формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Як вбачається з пояснень позивача почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 111, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований у Ходосівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 10.

Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії даного рішення суду особою, яка його оскаржує.

Суддя А.Я. Волчко