Справа № 304/473/17
Провадження № 2/304/215/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

при секретарі - Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зустрічним позовом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та Дубриницької сільської ради про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами до нього, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання складеного на її користь заповіту недійсним, відмовлено повністю. В подальшому, рішенням від 24 вересня 2015 року було визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Дубриницької сільської ради Перечинського району №90 «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1» від 30 вересня 2008 року та відповідно визнано недійсним і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_6 Як наслідок, рішенням від 12 вересня 2016 року було визнано недійсним і свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на її ім'я, згідно якого вона була спадкоємцем зазначеного у заповіті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, майна, а саме 2/3 частин житлового будинку з надвірними будовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1. Враховуючи, що судовим рішенням скасовано її свідоцтво про право на спадщину, заповіт, посвідчений на її ім'я є чинним, а тому єдиним способом захисту її прав є визнання права власності на 2/3 частини спірного будинку в порядку спадкування за заповітом за померлим ОСОБА_5 Спадщину за ним вона прийняла, так як на час його смерті постійно проживала і на даний час проживає у спадковому будинку. Для оформлення спадщини на належну їй частину будинку вона звернулася до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний будинок, а тому просить позов задовольнити.

У свою чергу, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 та Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме 1/3 його частину - після смерті спадкодавця ОСОБА_6 (батька), та в розмірі 1/6 частини вказаного житлового будинку з надвірними будовами та спорудами до нього за спадкодавцем ОСОБА_7 (матір'ю). Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6, який був був забудівником та головою дворогосподарства АДРЕСА_1. Так, на момент смерті останнього у вказаному будинку були зареєстровані його дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_2 (позивач по зустрічному позові), які як спадкоємці першої черги прийняли за ним спадщину у рівних частинах, а саме по 1/3. ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_7, після смерті якої належну їй 1/3 зазначеного будинку прийняли (успадкували) у рівних частках (по 1/6) ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Оскільки після смерті матері ОСОБА_5 та ОСОБА_2 належало по 1/2 житлового будинку, однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок оформити право на спадщину у позасудовому порядку є неможливим, тому просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, первісний позов підтримала у повному обсязі. Щодо зустрічного позову, то подала на нього письмові заперечення, у яких посилається на рішення Перечинського районного суду від 12 вересня 2016 року по справі № 304/408/16-ц. Вказаним рішенням встановлено, що після смерті ОСОБА_6 його син ОСОБА_5 прийняв 2/3 частини спадкового майна, на яке після смерті останнього на підставі його заповіту № 139 від 13 липня 2012 року успадкувала ОСОБА_1 Крім цього, даний факт підтверджується довідкою Дубриницької сільської ради, згідно якої на момент смерті матері в будинку АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_5 (із реєстрацією) та ОСОБА_1 (без реєстрації). Оскільки ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживала, зареєстрованою не була та відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 не подала, а протилежне ні нею, ні її представником не доведене, тому у задоволенні зустрічного позову просила відмовити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 також не з'явилися, останній подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без їх участі, вказав, що проти задоволення первісного позову заперечує з підстав, викладених у зустрічному позові, який, в свою чергу підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача Пеняк Л.І. в судове засідання також не з'явилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи без її участі, проти задоволення первісного позову не заперечила, а зустрічний позов визнала тільки в частині визнання за ОСОБА_2 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1. У решті зустрічного позову просила відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько ОСОБА_5, ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_6, який був забудівником та головою дворогосподарства АДРЕСА_1 (а. с. 38, 39, 41, 78). Вказані обставини визнані сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Також встановлено, що згідно довідки Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1799 від 02 грудня 2016 року, виданої відповідно до погосподарської книги № 2 на 1980-1982 роки та особового рахунку НОМЕР_1, на момент смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а. с. 18). Відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 72/01-16 від 16 червня 2017 року спадкова справа на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 не заведена (а. с. 79).

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності.

Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР.

Так, відповідно ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Однак, відповідно до ст. 548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступили в управління спадковим майном, так як були зареєстровані, проживали та здійснювали догляд за останнім, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовилися (а. с. 18, 79), тому вважаються такими, що її прийняли у рівних частках (по 1/3).

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_6 померла матір ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 10 грудня 2007 року (а. с. 39, 40, 41, 68, 76, 78).

Згідно довідки Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1798 від 02 грудня 2016 року на момент смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, в будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області був зареєстрований її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 17).

Крім цього, з копії спадкової справи № 153/2008 стосовно спадкодавця ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено, що 22 квітня 2008 року ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за покійною матір'ю, натомість ОСОБА_2 із такою ж заявою не зверталася взагалі (а. с. 75-78).

Враховуючи те, що спадщина за спадкодавцем ОСОБА_7 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_6, тому відносини спадкування регулюються правилами ЦК України.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї (а. с. 17, 75-78), а ОСОБА_2 на час відкриття спадщини із ОСОБА_7 не проживала, із заявою про прийняття спадщини за останньою до нотаріуса не зверталася (а. с. 75-78), тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вважається таким, що прийняв спадщину за спадкодавцем ОСОБА_7 одноосібно, внаслідок чого став власником 2/3 часток житлового будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області. Вказані обставини також встановлені рішенням Перечинського районного суду від 12 вересня 2016 року, що набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають (а. с. 13-14).

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1, та все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося та все те, що ще буде належати йому на час смерті, а також належні йому майнові права заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить заповіт від 30 липня 2012 року, посвідчений секретарем виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 139 (а. с. 22, 70).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 09 серпня 2012 року (а. с. 15, 72).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 зареєстрованих осіб в будинку АДРЕСА_1 не було (а. с. 83).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

04 лютого 2013 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 138/2012 стосовно спадкодавця ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину (а. с. 66-74).

Крім цього, з вказаної спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом за померлим ОСОБА_5 звернулася також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 67, 68), однак предметом первісного позову є визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області у порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_5, права на обов'язкову частку у майні якого згідно ст. 1241 ЦК України вона не має, хоча і набула право на спадщину за законом.

Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 48/01-16 від 04 квітня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем ОСОБА_5, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 16). Рішенням Перечинського районного суду від 24 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними та скасовано рішення виконавчого комітету Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 90 «Про оформлення права власності на індивідуальний житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1» від 30 вересня 2008 року, та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 10 листопада 2008 року, видане ОСОБА_6 (а. с. 11-12).

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовилася від прийняття останньої (а. с. 66-74), а інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку та прийняли таку після смерті ОСОБА_5, немає, відтак позивач вважається такою, що її прийняла за ним одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується зустрічних вимог, то оскільки ОСОБА_2 за спадкодавцем ОСОБА_7 спадщину не прийняла, права на обов'язкову частку після смерті ОСОБА_5 не має, натомість як спадкоємець першої черги прийняла спадщину за ОСОБА_6, внаслідок чого їй належить 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1, тому суд приходить до висновку, що в цій частині зустрічний позов підлягає задоволенню, а у решті його вимог слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41, 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 524 ч. 1, 529 ч. 1, 548, 549, 553 ЦК Української РСР, ст. ст. 328, 331, 1216, 1218, 1261, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 174 ч. 4, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Закарпатської області.

Зустрічний позов представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності в порядку спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Закарпатської області.

У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ганько І. І.