АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/511/17Головуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р.
Провадження № 22-ц/789/1130/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Збаразького районного суду від 02 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

20.04.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що з 03.06.2011 року по 26.12.2016 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Зазначила, що відповідач працює закордоном, отримує постійну заробітну плату, однак матеріальну допомогу на утримання дитини в достатній мірі не надає. Просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі - 1500 грн.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 02.08.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі - 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.04.2017 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити та визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі - 713 грн, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що посилання позивача та суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 працює в Республіці Польща не відповідає дійсності та не підтверджується доказами у справі.

Зазначає, що ОСОБА_1 не працевлаштований, не має постійного стабільного доходу. В апелянта поганий майновий стан, він не має ні рухомого ні нерухомого майна.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі. Вказав, що ОСОБА_1 згоден платити аліменти в розмірі 713 грн.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила і навела доводи аналогічні вказаним в позовній заяві. Вказала, що ОСОБА_1 має фінансову можливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі і він працює в Польщі.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обгрунтованим і підлягають до задоволення, відповідачем не спростовано його можливості сплачувати аліменти у розмірі вказаному в позові.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки він вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірваний 29.12.2016 року рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області (а.с. 3).

Від цього шлюбу подружжя має дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Згідно ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини", яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України констатує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи вказане і матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість стягнення аліментів з відповідача і вірно визначився з розміром аліментів.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не працює, не має постійного доходу, активно займається пошуком роботи, з наступних підстав:

ч.1 ст. 60 ЦПК України зобов'язує сторону процесу доводити належними і допустимими доказами обставини, на які сторона посилається як на підставу задоволення своїх вимог;

в супереч вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України представником апелянта не надано доказів, що ОСОБА_1 не працює, не має постійного доходу, активно займається пошуком роботи.

Критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що позивач не працює в Республіці Польща, оскільки такі доводи не підтверджені доказами.

Представником апелянта в спростування тверджень позивача про роботу ОСОБА_1 закордоном не представлено ні доказів про відсутність у ОСОБА_1 робочої візи Республіки Польща, ні доказів того, що кордон ОСОБА_1 не перетинався.

Не представлено представником апелянта і доказів того, що у ОСОБА_1 скрутне матеріальне становище, і доказів відсутності в нього нерухомого і рухомого майна.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї що включає достатнє харчування, одяг, житло.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Апеляційним судом враховується і факт інфляційного процесу, що призводить як до подорожчання не тільки речей повсякденного вжитку, необхідних для життя і розвитку дитини, так і продуктів харчування, медикаментів, вартості комунальних послуг.

Враховуючи те, що апелянтом не представлено доказів того, що він не може здійснювати оплату аліментів у встановленому судом першої інстанції розмірі, апеляційний суд здійснюючи правосуддя іменем України, що зобов'язує суд захищати права встановлені Конституцією України, з врахуванням положень міжнародного права, вважає за необхідне захистити право дитини - ОСОБА_4 на достатній життєвий рівень.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Збаразького районного суду від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: