У х в а л а

4 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним в частині визначення валюти кредиту,

в с т а н о в и л а :

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області рішенням від 13 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_4 на користь банку 4 тис. 587 доларів США 98 центів та 108 тис. 686 грн 29 коп. заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2008 року, яка складається з:

- 4 тис. 587 доларів США 98 центів заборгованості за кредитом та процентами;

- 984 грн 94 коп. - 3 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом і процентами;

- 107 тис. 701 грн 35 коп. загальної суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами.

Стягнув з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» 2 тис. 937 грн 67 коп. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 суд відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 3 березня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 у вказаній справі на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

3 червня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 526, частини першої статті 638, 1046, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року, 10 і 17 лютого 2016 року, 22 березня 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня, 1 липня, 4 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 3 березня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог банку з огляду на те, що ОСОБА_4 при укладенні кредитного договору зобов'язався повернути надані йому банком грошові кошти та сплатити проценти у розмірі та на умовах, установлених договором, однак узятого на себе зобов'язання позичальник не виконував, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, яка має бути стягнута з нього в судовому порядку.

При цьому суд дійшов висновку про зменшення пені відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, оскільки її розмір значно перевищив розмір кредитної заборгованості. Поруку ОСОБА_6 суд вважав припиненою на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Разом з тим суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про відмову в задоволенні зустрічного позову з огляду на те, що ПАТ «Родовід Банк» має дозвільні документи на проведення операцій з валютою; крім того, оспорюваний договір укладений до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг».

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 10 червня 2015 року, 10 і 17 лютого 2016 року суд касаційної інстанції, направивши справи на новий розгляд, вказав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 22 березня 2017 року суд касаційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що визначений у пункті 3.9 кредитного договору розмір підвищеної процентної ставки перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом, отже умови кредитного договору є несправедливими по відношенню до боржника, а тому наявні правові підстави для визнання відповідного пункту кредитного договору недійсним; при цьому суд дійшов висновку про те, що позивач не пропустив позовну давність при зверненні з позовом до суду.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У постановах від 11 лютого, 11 березня, 10 червня, 1 липня і 4 листопада 2015 року, на які заявник посилається на підтвердження передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави перегляду судових рішень, Верховний Суд України висловив правові висновки щодо застосування положень Цивільного законодавства про позовну давність та зазначив, що при розгляді відповідних справ сторонами не надано належних і допустимих доказів про те, що Умови надання споживчого кредиту передбачають збільшення позовної давності.

Отже, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2017 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня, 1 липня і 4 листопада 2015 року, оскільки ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не суперечить цим висновкам.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним в частині визначення валюти кредиту за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко