Єдиний унікальний номер 229/773/17 Номер провадження 22-ц/775/1181/2017

Головуючий I інстанції Панова Т.Л.
Категорія 30 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою військового прокурора Донецького гарнізону, що діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 31 травня 2017 року у цивільній справі за позовом військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 31 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позову військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, про відшкодування шкоди.

З вказаним рішенням не погодився військовий прокурор Донецького гарнізону, що діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що військовослужбовець солдат ОСОБА_2 загинув внаслідок вчинення солдатом ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 414 ч.2 КК України, що підтверджується вироком. Причинний зв`язок між незаконними (злочинними) діями відповідача та смертю ОСОБА_2 є преюдиційним фактом. Міністерство оборони України відшкодувало завдану рідним загиблого шкоду в сумі 689000 грн. за його смерть, яка спричинена злочинними діями ОСОБА_1 , та підлягає стягненню з відповідача.

Представник військового прокурора Донецького гарнізону Чередник Д.В., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Міністерства оборони України в судове засідання апеляційної інстанції апеляційної інстанції не з`явився, надав пояснення, згідно яких просить справу розглянути за відсутності представника, задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 2800 від 29 червня 2017 року.

Представник третьої особи Івано-Франківського обласного військового комісаріату в судове засідання апеляційного суду не з`явився, надав клопотання, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що виплата Міністерством оборони одноразової грошової допомоги є його обов`язком у разі загибелі військовослужбовця, а тому здійснення ним таких виплат членам сім`ї загиблого не є заподіянням Міністерству шкоди в розумінні ст. 1166 ЦК України, і відповідно Міністерство оборони не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Міністерством оборони виплачена гарантована державою грошова допомога, що не є тотожнім відшкодуванню шкоди.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що згідно із вироком Дружківського міського суду Донецької області від 07 червня 2016 року, який набрав чинності 07 липня 2016 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 414 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбуття покарання звільнено, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом відповідно до ст. 76 КК України обов`язки (а.с.7-12).

Вироком встановлено, що відповідач порушив правила поводження зі зброєю, що заподіяло смерть військовослужбовця ОСОБА_2 .

З вироку вбачається, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Згідно із витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, Міністерства оборони України №56 від 22 липня 2016 року комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року матері, дружині, дочці загиблого солдата ОСОБА_2 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 689000 грн. в рівних долях кожному (а.с.13).

Згідно платіжних доручень № 213 від 27 грудня 2016 року та № 214 від 27 грудня 2016 року ОСОБА_3 перерахована одноразова грошова допомога членам сім`ї загиблого військовослужбовця в сумі 229666,67 грн. та ОСОБА_4 в сумі 459333,34 грн. (а.с.14).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Відповідно одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), військовослужбовця - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Таким чином, позивач здійснив виплату членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний статус та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ні зазначений Закон, ні порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги не передбачає право особи, яка здійснила виплату допомоги, яка гарантована державою, зворотної вимоги до винної особи.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної ради України №2171-III від 23 червня 1995 року, зазначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Відповідно до п. 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Пунктом 13 вказаного Положення зазначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

У випадках, передбачених п. 14 зазначеного Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Судом першої інстанції на підставі Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, вірно зазначено, що доказів про те, що відповідач розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати, завдав шкоду Міністерству оборони не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Міністерством оборони виплачена гарантована державою грошова допомога, яка не є тотожнім відшкодуванню шкоди. Виплата позивачем одноразової грошової допомоги є обов`язком Міністерства оборони України у разі загибелі військовослужбовця, а тому здійснення ним таких виплат членам сім`ї загиблого не є заподіянням позивачеві шкоди в розумінні ст. 1166 ЦК України, і відповідно Міністерство оборони не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу військового прокурора Донецького гарнізону, що діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді А.В.Гапонов

В.В.Папоян