Справа № 135/475/17
Провадження № 2-о/135/16/17
РІШЕННЯ

іменем України

26.06.2017 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Патраманського І.О.,

за участю секретаря Ступак Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті Ладижин Вінницької області, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Бершадське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із цією заявою і просив встановити факт того, що він постійно проживав у місті Ладижин Вінницької області, яке відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю, у період з 22.06.1987 року по 17.02.1988 року, у період з 18.03.1988 року і по ддату подачі заяви до суду, а саме: 28.04.2017 року, а також те, що 01.02.1993 року отримав посвідчення особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи (4 категорія), серія НОМЕР_1.

На обґрунтування своєї заяви повідомив, що 25.10. 2016 року він звернувся до Управління ПФ України у місті Ладижин Вінницької області із заявою, у якій просив призначити йому пенсію згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із скороченням пенсійного віку строком на 5 років, у чому йому було 02.11.2016 року відмовлено у зв'язку з тим, що до заяви про призначення пенсії не було додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Таким чином, для підтвердження його пільгового статусу на зниження пенсійного віку на 5 років, він повинен підтвердити фактично свій статус, а також те, що проживав або працював в зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років, у період з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року. Однак, посвідчення, яке підтверджує статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи втрачено. Отримати в загальному порядку нове чорнобильське посвідчення він не може, оскільки місто Ладижин виключено з переліку населених пунктів, віднесених до територій посиленого радіологічного контролю, а процедури видачі нових посвідчень в таких випадках законодавство не передбачає, у зв'язку з чим вимушений звернутися в суд з цією заявою про встановлення юридичного факту.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримав повністю, заяву просила задовольнити, а справу розглянути за його відсутності.

Представник заінтересованої особи - Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області в судове засідання не з'явився, попередньо подавши до суду заяву, у якій викладено прохання про розгляд справи за відсутності представника управління, раніше подані заперечення підтримують.

Відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення обґрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав.

Дані правовідносини регулюються ЦК України та ЦПК України.

Згідно ч. 1 статті 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, шо мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У судовому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_1 25.10.2016 року звернувся до Управління ПФ України у місті Ладижин Вінницької області із заявою, у якій просив призначити йому пенсію згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із скороченням пенсійного віку строком на 5 років, у чому йому було 02.11.2016 року відмовлено у зв'язку з тим, що до заяви про призначення пенсії не було додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Також встановлено, що ОСОБА_1 проживав або працював в зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років, у період з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року. Однак, посвідчення, яке підтверджує статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, втрачено.

Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Із трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1978 року видно, що ОСОБА_1 працював в м. Ладижин.

Із довідки № 8395 від 23.12.2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області видно, що ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_2, із 22.06.1987 року і по 17.02.1988року; за адресою: АДРЕСА_1, із 18.03.1988 року і по день видачі довідки.

Із копії газети «Нове місто» №9 від 25.02.2016 року видно, що розміщено оголошення про втрачене чорнобильське посвідчення на ім'я ОСОБА_1.

Із розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин видно, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки серед поданих для призначення пенсії документів, було відсутнє чорнобильське посвідчення.

Із відповіді Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації № 34- к -499-2 від 06.032017року видно, що ОСОБА_1 роз'яснено, що видача дублікатів посвідчень громадянина, який постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, без наявності первинних документів, на підставі яких вони видавалися, чинним законодавством не передбачена.

Із відповіді Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області №06-267 від 09.02.2017 року видно, що ОСОБА_1 не надано первинних документів, на підставі яких видавалося посвідчення.

Із архівної довідки, виданої архівним відділом Ладижинської міської ради Вінницької області № 18-15/40 від 24.03.2017 року видно, що заступником голови Вінницької обласної державної адміністрації Царенком Олександром Митрофановичем на підставі постанови КМ України від 25.08.1992 року №501, ОСОБА_1 видавалося республіканське посвідчення громадянина, який проживає на території зони посиленого радіаційного контролю, серії НОМЕР_1.

Із відповіді архівного відділу Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області № 9 від 10.02.2017 року видно, що чорнобильські документи жителів м. Ладижин в архів на зберігання не поступали.

Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.

Суд не приймає заперечення заінтересованої особи, оскільки вони повністю спростовані даними доказами.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи, приймаючи до уваги норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Встановлення факту, про який просить заявниця має для неї юридичне значення, оскільки дає право на отримання пільг при оподаткуванні, іншого порядку чи можливості встановити такий факт заявник не має. Встановлення такого факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

На підставі ст. ст. 3, 10, 197 ч. 2, 212, 234 ч. 2, 256-258 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 15 Цивільного кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт того що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживав в місті Ладижин Вінницької області, яке відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю за період із 22.06.1987 року по 17.02.1988 року, у період з 18.03.1988 року і по дату подачі заяви до суду, а саме: 28.04.2017 року, а також те, що 01.02.1993 року отримав посвідчення особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи (4 категорія), серія НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя