Справа № 153/253/17 Провадження № 22-ц/772/1441/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, Якименко М,М.,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року ,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_5 звернулася в суд 28 лютого 2017 року.

Зазначала, що 28 квітня 2012 року ОСОБА_6 звернулася до ОСОБА_5 з проханням позичити їй гроші в сумі 2 000 доларів США. Одержавши кошти, відповідач особисто написала розписку у вигляді договору позики, пообіцявши повернути кошти до 01 січня 2013 року. Після цього 01 червня 2012 року відповідач знову звернулась до неї з проханням ще позичити їй гроші в сумі 2 000 доларів США. Одержавши кошти, відповідач знову особисто написала розписку у вигляді договору позики, пообіцявши повернути кошти до 01 січня 2013 року. У звязку з позикою відповідач передала їй документи на власну квартиру АДРЕСА_1 (бувша Леніна) в місті Ямпіль, Вінницької області, надавши при цьому оригінал договору дарування квартири від 20 серпня 2010 року, витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідач у визначений строк кошти не повернула, при цьому посилалась на різні обставини, зокрема, що вона хворіє (зламала ногу), потім посилалась на те, що діти по черзі поступають навчатися, а потім говорила, що діти вчаться. На неодноразові прохання повернути гроші відповідач стала просити вибачення та просила відтермінувати повернення коштів ще на пів року, потім на рік. Останній раз відповідач повідомила, що прибуде 01 січня 2017 року на новорічні свята та поверне гроші. Однак її спроби звязатись із відповідачем були марними та на прохання повернути гроші відповідач не реагувала.

Оскільки відповідач не виконує зобов'язання по договору позики та добровільно гроші не повертає, то позивач просила стягнути з неї 4000 доларів США, які за офіційним курсом НБУ станом на 28 лютого 2017 року становлять 108 214, 58 грн. (офіційний курс гривні щодо 100 доларів США становить 2705,3672 грн.). Просила стягнути судові витрати.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, в звязку з пропуском строку позовної давності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Представник відповідача заперечував доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно правилам частин 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду таким визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 28 квітня 2012 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у валюті США у розмірі 2000 доларів строком до 01 січня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою. 01 червня 2012 року ОСОБА_6, знову позичила у ОСОБА_5 2 000 доларів США строком до 01 січня 2013 року, про що видала відповідну розписку.

Встановлено, що ОСОБА_6 у встановлений договорами позики строк не виконала зобов'язання про повернення позичених у ОСОБА_5 коштів.

Станом на 28 лютого 2017 року офіційний курс гривні щодо 100 доларів США становив 2705,3672 грн., а тому 4000 доларів США по курсу НБУ відповідає 108 214, 58 грн.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 з підстав пропуску нею строку позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, як це вбачається із змісту рішення, що позивачем доведені ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх матеріально-правових вимог, а саме наявності укладених що 28 квітня 2012 року та 01 червня 2012 року договорів позики з відповідачем на суму 4000 доларів США та невиконання відповідачем зобов'язань по поверненню позичених грошей у валюті США по укладеним договорам позики. Проте, оскільки відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог, а наведені причини поважності пропуску позовної давності суд не визнав поважними, судом було відмовлено саме через пропуск позивачем позовної давності.

З висновком суду про відсутність поважних причин пропуску позовної давності ОСОБА_5 за заявленими нею позовними вимогами не можна погодитись, оскільки до таких висновків суд дійшов через невідповідність висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права.

За положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом виданих ОСОБА_6 розписок від 28 квітня 2012 року та від 01 червня 2012 року про позику грошей по 2000 доларів США за кожною (а.с.4,5) строк виконання зобов'язання встановлений до 1 січня 2013 року, тобто перебіг позовної давності почався 1 січня 2013 року.

Відповідно позовна давність за заявленими ОСОБА_5 вимогами закінчилася 1 січня 2016 року.

Згідно положення частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а представником ОСОБА_7 така заява зроблена 5 квітня 2017 року (а.с.22-23), то суд зобовязаний розглянути заяву та, за відсутності поважних причин пропущення позовної давності (частина 5 статті 267 ЦК України), має відмовити у задоволення заявлених вимог за спливом позовної давності (частина 4 статті 267 ЦК України).

Проте, суд при вирішенні цього питання не звернув уваги на той факт, що позивач, як позикодавець за договорами позики, тривалий час намагалась повернути позичені кошти, які ОСОБА_6 не повертала, скориставшись юридичною необізнаністю ОСОБА_5, її похилим віком. Не звернув уваги суд на той факт, що відповідач постійно відтерміновувала строк виконання зобов'язання, запевняючи, що позичені гроші поверне.

Колегія суддів вважає, що позовна давність пропущена позивачем з поважних причин і виходить з того, що позивач довела суду, те, що не зверталась в суд з позовом у звязку із тим, що очікувала повернення позичених грошей в добровільному порядку відповідачем, про що остання неодноразово просила особисто та через свою матір, а також просила в телефонних розмовах, запевняючи при цьому, що гроші будуть повернуті до 1 січня 2017 року. Колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_6 останній раз гарантувала повернення позики з 1 січня 2017 року, оскільки обіцяла приїхати з заробітків на святкування нового року. Колегія суддів при встановленні поважності причин пропущення позовної давності позивачем бере до уваги також той факт, що ОСОБА_6 знаходиться за межами України на заробітках (зі слів її матері та представника вона знаходиться в Росії в м. Москва), що утруднювало спілкування з нею ОСОБА_5 з питання повернення боргу. Цей факт підтверджується представником ОСОБА_6, про що він пояснив апеляційному суду.

Отже позивачем позовна давність до заявлених нею вимог пропущена з поважних причин, а тому в силу положення частини 5 статті 267 ЦК України, за яким, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, порушене право ОСОБА_5 невиконанням ОСОБА_6 зобов'язання за договорами позики підлягає захисту.

Відповідно до правил пункту 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції ухвалене за невідповідних висновків обставинам справи та з порушенням норм процесуального права.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов до своїх висновків через невідповідність висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 4000 доларів США боргу за договорами позики укладеними 28 квітня 2012 року та 01 червня 2012 року.

Відповідно до офіційного курсу гривні Національного Банку України до іноземних валют станом на 28 лютого 2017 року 100 Доларів США становить 2705. 3672 грн. (а.с.9), який сторони не оспорюють, а тому стягненню підлягає борг у національній валюті у сумі 108 214 грн. 68 коп.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 88 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у суді першої інстанції у розмірі 1085 грн. (а.с. 1) та 1188 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги (а.с. 40), а всього 2273 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтею 303, пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктом 3,4 частини 1 статті 309, частиною 2 статті 314, статтею 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 4000 (чотири тисячі) доларів США боргу за договорами позики укладеними 28 квітня 2012 року та 01 червня 2012 року, що відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на 28 лютого 2017 року становить 108 214 (сто вісім тисяч двісті чотирнадцять) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати по оплаті судового збору у суді першої інстанції у розмірі 1085 грн. та у суді апеляційної інстанції в розмірі 1188 грн., а всього 2273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук