АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2366/17 Справа № 204/4448/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 1999 року, виданого Відкритим акціонерним товариством «Будівельно-монтажний трест №17» та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» і записаного в реєстрову книгу за №506п-1423-84, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та її дочці ОСОБА_8. 16 лютого 2003 року ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину квартири. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом на відкриту спадщину є її донька ОСОБА_8. В нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_8 у встановлений законом строк не зверталася. Однак на підставі ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, який був чинний на той період часу, ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті матері, оскільки вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном шляхом проживання та реєстрації у зазначеній квартирі. 13 жовтня 2014 року ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все майно, яке належало померлій на день її смерті, а саме: на квартиру АДРЕСА_2. ОСОБА_8 була людиною одинокою, ні чоловіка, ні дітей, ні рідних братів та сестер вона не мала, а тому і спадкоємці першої-третьої черги по закону відсутні. Єдиним спадкоємцем пятої черги по закону після смерті ОСОБА_8, як родичі пятого ступеня споріднення, є ОСОБА_5, яка є троюрідною сестрою померлої та двоюрідний дядько померлої ОСОБА_6. Для померлої ОСОБА_8 вона також не є сторонньою людиною, так як її батько ОСОБА_9, був двоюрідним братом ОСОБА_7, яка є матірю померлої ОСОБА_8, а тому вони з ОСОБА_8 фактично є троюрідними сестрами, хоча і документи про їхні родинні відносини у неї відсутні. Незважаючи на те, що вона могла б відноситись до пятого ступеню споріднення, вона вважає, що має право на спадкування, як спадкоємець четвертої черги спадкоємців по закону, оскільки вона до травня 2009 року постійно проживала зі своєю матірю ОСОБА_10, а також з донькою, внучкою та зятем за адресою: АДРЕСА_3. Неподалік від них проживала ОСОБА_8. Після смерті її матері у 2003 році ОСОБА_8 залишилась зовсім одна. Вона, позивачка, постійно відвідувала ОСОБА_8 01 травня 2009 року її, позивачки, матір ОСОБА_10 померла. З початку червня 2009 року вона, позивачка, стала спільно проживати з ОСОБА_8 стан здоровя якої був незадовільний, вона часто жалілась на слабкість, хоча і продовжувала працювати; ОСОБА_8 страждала онкологічним захворюванням. Під час спільного проживання вони з ОСОБА_8 були повязані спільним побутом, у них був єдиний бюджет, вони мали взаємні права та обовязки, разом харчувалися і несли всі витрати по сплаті комунальних послуг. З червня 2009 року і до дня смерті ОСОБА_8 вони з нею проживали однією сімєю. В 2010 році вони з ОСОБА_8 в квартирі поставили металопластикові вікна, а в 2012 році утеплили будинок зовні. З липня 2014 року стан здоровя ОСОБА_8 значно погіршився і 07 липня 2014 року із-за погіршення її стану здоровя, вона була вимушена госпіталізувати її в СМСЧ-6, де вона знаходилась по 18 липня 2014 року. Після цього вона щотижня відвозила її в лікарню СМСЧ-6 для відкачки із плевральної полості рідини. Її донька, як медичний працівник, ставила ОСОБА_8 крапельниці та робила їй різні інєкції для полегшення її стану здоровя. Вона повністю забезпечувала ОСОБА_8 необхідними ліками та продуктами харчування. ОСОБА_8 13 жовтня 2014 року померла. Всі витрати на поховання вона, позивачка, взяла на себе. Оскільки вона, позивачка, проживала зі спадкодавцем однією сімєю понад пять років, то має право на спадкування після смерті ОСОБА_8, як спадкоємець четвертої черги за законом. Тому позивач просила встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_8, що померла 13 жовтня 2014 року, не менше пяти років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4, а саме з червня 2009 року по 13 жовтня 2014 року та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року позов задоволено частково, встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_4 та померлої 13.10.2014 року ОСОБА_8, з червня 2009 року по 13 жовтня 2014 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі у розмірі по 183,74 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що, відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 1999 року, виданого Відкритим акціонерним товариством «Будівельно-монтажний трест № 17» та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» і записаного в реєстрову книгу за №506п-1423-84, квартира АДРЕСА_5 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 11).

Квартира АДРЕСА_6 посімейного спільного заселення і розташована на 1 поверсі одноповерхового будинку та складається з 2-х кімнат жилою площею 25,9 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 7,8 кв.м., 2-а кімната 18,1 кв.м., кухня площею 9,7 кв.м., коридор 5,5 кв.м., веранда 1,7 кв.м.; загальною площею 42,8 кв.м.; викладене підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.12-14).

ОСОБА_8 доводиться донькою ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Красногвардійським районним РАЦС м. Дніпропетровська 26.05.1964 року (а.с. 22).

16 лютого 2003 року померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 478264 від 22.02.2003 року (а.с. 25). Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належну їй частину квартири. Єдиним спадкоємцем першої черги по закону на відкриту спадщину була її донька ОСОБА_8, яка у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. ОСОБА_8 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_8 померла 13 жовтня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №593307 від 14.10.2014 (а.с. 26).

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_7 та грошові внески з відсотками в ПАТ КБ «ПриватБанк» та інших банках.

09 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом на майно померлої 13 жовтня 2014 року троюрідної сестри ОСОБА_8 було заведено спадкову справу №774/2014, відповідно до листа Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 30 листопада 2015 року за №2695/02-14 (а.с. 69).

Вказаним вище листом нотаріальної контори повідомлено, що 19 грудня 2014 року із заявою про прийняття спадщини також звернулася двоюрідна сестра померлої ОСОБА_2; із заявою про відмову від прийняття спадщини 14 січня 2015 року звернувся ОСОБА_6; 18 травня 2015 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася ОСОБА_4 15 січня 2015 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом (лише в частині спадкування грошових внесків з процентами в ПАТ КБ «ПриватБанк» та в інших банках) після померлої ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_11 Інші спадкоємці із заявами про відмову/прийняття спадщини до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори не зверталися (а.с. 69, 70 - 73).

ОСОБА_6 відмовився від належної йому частки спадщини, що залишилася після смерті двоюрідної племінниці ОСОБА_8, на користь троюрідної сестри померлої позивачки ОСОБА_4, що підтверджується його заявою до нотаріальної контори від 14 січня 2015 року (а.с.72).

Також встановлено, що постановою державного нотаріуса третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 21 травня 2015 року, відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_8 після померлої 13.10.2014 року ОСОБА_8 (а.с. 44).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом, або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні, проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що факт проживання однією сімєю ОСОБА_4 та померлої 13.10.2014 року ОСОБА_8, з червня 2009 року по 13 жовтня 2014 року, має юридичне значення (для вирішення позивачкою питання щодо спадкування квартири спадкодавця) та є доведеним, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо встановлення зазначеного факту.

Так, надавши детальної належної оцінки показам свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15; враховуючи зміст довідки СМСЧ-6 від 30 червня 2015 року, з якої вбачається, що всі доставки ОСОБА_8 до лікарні відбувалися в супроводі її сестри ОСОБА_4 (а.с. 32), довідки лікарні від 08 жовтня 2014 року про те, що ОСОБА_8 знаходиться на диспансерному обліку у онколога (а.с. 33), виписок з історії хвороби (а.с. 34,35), лікарським свідоцтвом про смерть №272 (а.с. 29), з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_8 є ракова інтоксикація, - місцевим судом обґрунтовано визнано доведеними факт проживання однією сімєю ОСОБА_4 та померлої 13.10.2014 року ОСОБА_8, з червня 2009 року по 13 жовтня 2014 року; встановлено, що у вказаний період зазначені особи постійно проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_8, яка, у звязку з онкологічним захворюванням, потребувала сторонньої допомоги.

Після смерті ОСОБА_8 позивачка ОСОБА_4 здійснила її поховання, що підтверджується свідоцтвом про поховання серії ААА №019443 від 14 жовтня 2014 року виданого на імя ОСОБА_4 (а.с. 27), листом Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року за №08/07/53 ДСК, відповідно до якого ОСОБА_4 виплачено допомогу на поховання ОСОБА_8 (а.с. 28).

Доводи апелянта про те, що спадкодавець останні п»ять років перед своєю смертю проживала одна є безпідставними, спростовуються представленими позивачкою доказами, які зазначені вище.

Допитана апеляційним судом, за клопотанням апелянта, свідок ОСОБА_16 пояснила, що фактично проживає у кв. 121 буд. 57 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпро із семи років по теперішній час (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2). Протягом трьох років до 2011 року два-три рази на тиждень відвідувала свою бабусю, яка проживала ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто по сусідству із ОСОБА_8 Проходивши поряд з подвірям, бачила лише ОСОБА_8, яка часто стояла біля воріт, будь-яких інших осіб поряд з ОСОБА_8 не бачила; у двір та до помешкання ОСОБА_8 вона, свідок, ніколи не заходила.

Наведені свідчення ОСОБА_16, а також покази ОСОБА_17 та ОСОБА_18, що були допитані у якості свідків місцевим судом, - не підтверджують доводів апелянта та не спростовують висновку районного суду про наявністьпідстав для встановлення вищевказаного юридичного факту.

Разом з тим, місцевим судом безпідставно прийнято у якості належного та допустимого доказу представлений позивачкою акт від 18 березня 2015 року, завірений директором КП «Жилсервіс-14 ДМР» (а.с. 30), де зазначено, що ОСОБА_4 проживала сумісно з ОСОБА_8 з червня 2009 року по день смерті ОСОБА_8

Апелянтом представлено актвід 14.08.2015 року, завірений директором КП «Жилсервіс-1», про те, що ОСОБА_8 проживала одна (а.с. 241).

Колегія звертає увагу, що обидва акти не містять реєстраційного номеру, їх зміст є взаємовиключним, акти складені через тривалий час після смерті ОСОБА_8 Враховуючи зазначені обставини, колегія дійшла висновку, що акти від 18 березня 2015 року та від 14.08.2015 року не є доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, тому не приймаються до уваги судом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо передчасності позовної вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності, як за спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_8, на квартиру АДРЕСА_2. Позивачка не позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування нерухомого майна у передбаченому законом порядку, шляхом отримання відповідного свідоцтва у нотаріальній конторі.

Враховуючи, що встановлення факту позивачці необхідне для реалізації права на спадкування квартири спадкодавця; приймаючи до уваги, що ОСОБА_11 у шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_8 лише за заповідальним розпорядженням щодо грошових внесків з процентами в банках, - колегія дійшла висновку, що місцевим судом правильно визначено суб»єктний склад учасників процесу, ОСОБА_11 обґрунтовано не залучався до участі у даній справі, оскільки цей спір не стосується його прав та обов»язків.

Приймаючи до уваги, що висновок місцевого суду про наявність підстав для часткового задоволення позову є правильним, колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на правильне застосування вимог ст. 88 ЦПК України , колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді