Справа № 450/2474/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/2670/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, законного представника малолітнього ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління державної виконавчої служби ГУЮ Львівської області, Пустомитівський РС ГУДМС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області про виселення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України» - задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_4 з будинку № 17 по вул. Стефаника в с. Наварія, Пустомитівського району, Львівської області.

У знятті з реєстрації ОСОБА_5, ОСОБА_4 за адресою: будинок № 17 по вул. Стефаника в с. Наварія, Пустомитівського району, Львівської області - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ПАТ «Державний експортно імпортний банк України» 1218, 00 грн. (по 609, 00 грн. з кожного) понесених позивачем судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3, законний представник малолітнього ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не взято до уваги норми Конституції України та Законів України «Про охорону дитинства», «Про іпотеку» та «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Також, судом не враховано й того, що допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки. якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення, якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Крім того, судом порушено процесуальне право, оскільки на дату ухвалення рішення відповідачі не зявились, від інших учасників процесу надійшли заяви про розгляд без їх участі, отже, суд мав ухвалювати заочне рішення. Натомість суд першої інстанції ухвалив рішення, що порушує процес, порушує права відповідачів на перегляд заочного рішення. Вказане порушення не має ознак формальності і є суттєвим порушенням норм процесу, а отже, окремою підставою для скасування незаконного рішення. Враховуючи наведене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.11.2011 року, яке набрало законної сили 23.02.2012 року, вирішено стягнути з ОСОБА_5 в користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитними договорами, в тому числі шляхом звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва житлового будинку і господарських споруд та житловий будинок № 17, які знаходяться по вул. Стефаника в с. Наварія, Пустомитівського району, Львівської області які були придбані за рахунок кредитних коштів шляхом продажу таких з прилюдних торгів.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до Конституції України - громадяни мають право на житло.

Вказана норма регламентована також і ст.1 ЖК України.

За приписами ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така правова позицію зазначена у рішення Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі №6-39цс15.

Згідно з довідкою Пустомитівського PC ГУ ДМС України у Львівській області №35/1520 від 26.06.2014р. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Наварія, вул. Стефаника 17 зареєстровані гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.11)

Згідно довідок виконавчого комітету Пустомитівської міської ради №2869 від 20.08.2007 року та №67 від 09.01.2008 року, наданих Відповідачем, при отриманні кредиту, підтверджується, що за адресою: с.Наварія, вул Стефаника, 17 ніхто не зареєстрований і не проживає.(а.с.12-13)

З наведеного вище випливає висновок про те, що на момент укладення іпотечних договорів між ПАТ «Державний експортно імпортний банк України» та ОСОБА_5, ОСОБА_4, у житловому будинку, переданому в іпотеку не було зареєстровано жодної особи, в тому числі і малолітньої дитини, а тому згоди органу опіки та піклування на укладення такого необхідно не було.

Отже, відповідач ОСОБА_5 в порушення взятих на себе зобовязань за кредитними договорами зареєстрували ОСОБА_4 без згоди на це Кредитора(позивача).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи АТ «Укрексімбанк» скерував вимогу ОСОБА_5 про виселення вих. №060/557 від 07.02.2011р., якою запропоновано звільнити переданий в іпотеку АТ «Укрексімбанк» житловий будинок за адресою: с. Наварія, вул. Стефаника, 17.(а.с.15)

Відповідач ОСОБА_5 Ж.Г., її неповнолітній син ОСОБА_4П.(25.09.2002 р.н.) не звільнили житловий будинок та не знялись з реєстрації, і в добровільному порядку цього зроблено не було, зважаючи на неправомірність дій з боку відповідачів, які полягали у реєстрації їхнього місця проживання у спірному будинку, позовна вимога про їх виселення підлягає задоволенню.

Оскільки в іпотеку передано земельну ділянку та житловий будинок, які були придбані за рахунок отриманих кредитних коштів, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів із зазначеного будинку без надання іншого постійного житла, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, апелянтом не представлено.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3, законного представника малолітнього ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6