Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/2296/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/2676/17 ОСОБА_1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 «ПриватБанк» про визнання споживчого кредиту припиненим, визнання недійсним додаткової угоди та генеральної угоди від 06.07.2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання споживчого кредиту припиненим, визнання недійсним додаткової угоди та генеральної угоди від 06.07.2015 року.

13 квітня 2017 року представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову.

В заяві зазначав, що 09.03.2017 року від Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя, позивачам стало відомо, що 05.07.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис про стягнення грошових коштів у сумі 34157,41 грн. з гр.. ОСОБА_4, які є її боргом за генеральною угодою б/н від 06.07.15 року, укладеною між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вчинення виконавчих написів здійснювався нотаріусом на підставі ст. ст. 34, 87, 88, 89 ЗУ «Про нотаріат» та згідно з переліком документів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.99 р. в редакції від 10.12.14 р. на підставі Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.14 р., за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

05.07.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись з заявою до нотаріуса про вчинення нотаріального напису, вже знав, що 24.05.16 року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання споживчого кредиту, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 від 20.02. 2007 року припиненим з 19.02.12 року, про визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 06.07.15 року та генеральної угоди, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 від 06.07.15 року.

14.03.2017 року ОСОБА_4 звернулася до Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя з заявою про зупинення виконавчого провадження по виконавчому напису №5536 від 05.07.16 р., але отримала відмову Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя, де їй було запропоновано з цього питання звернутися до суду.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд задовольнити заяву про забезпечення позову та зобовязати Дніпровський відділ ДВС ЗМУЮ зупинити виконавче провадження по виконавчому листу № 5536 від 05.07.16 року до винесення рішення по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання споживчого кредиту, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 від 20.02. 2007року припиненим з 19.02.12 року, про визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 06.07.15 року та генеральної угоди, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 від 06.07.15 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року у задоволені заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до суду з позовом про визнання споживчого кредиту, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 від 20.02. 2007 року припиненим з 19.02.12 року, про визнання недійсними додаткової угоди № 1 від 06.07.15 року та генеральної угоди, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 від 06.07.15 року.

09.03.17 року від Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя, позивачам стало відомо, що 05.07.16 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис про стягнення грошових коштів у сумі 34157,41 грн. з гр. ОСОБА_4, які є її боргом за генеральною угодою б/н від 06.07.15 року, укладеною між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вчинення виконавчих написів здійснювався нотаріусом на підставі ст. 34, 87, 88, 89 ЗУ «Про нотаріат» та згідно з переліком документів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від29.06.99 р. в редакції від 10.12.14р. на підставі Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.14 р., за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про забезпечення позову позивачами не наведено обґрунтованих та обєктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції і підстав для скасування ухвали не вбачає.

Доводи апеляційної скарги містять лише перелік обставин вчинення виконавчого напису та дій державного виконавця і висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: