АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 766/730/17 Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Провадження №22-ц/791/1341/17 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоІгнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Полікарпової О.М.
СекретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 25.12.2012 року позивач надав у позику ОСОБА_5 12000 грн., що еквівалентно 1500 доларів США, про що оформлена розписка. Зазначену суму відповідач зобов'язалася повернути до 31.01.2013 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу ОСОБА_5 борг не повернула, позивач просив стягнути на свою користь суму позики та 3% річних від простроченої суми заборгованості, інфляційні витрати, а також судові витрати. Після уточнення позовних вимог ОСОБА_6 просив поновити строк позовної давності та стягнути на свою користь 59232,13 грн. та судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_6 строк звернення до суду та стягнуто на його користь з ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 59232,13 грн., яка складається із основної суми боргу 39728,67 грн., індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 4561 грн., трьох відсотків річних в сумі 14987,46 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилається на неповне з'ясування обставин справи, незаконність даного рішення та просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку із закінченням строку позовної давності, оскільки суд першої інстанції безпідставно поновив строк позовної давності. Окрім того, письмова вимога на її адресу стягувачем не направлялась, а тому немає прострочки виконання зобов'язань.

В письмових запереченнях ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6 просить відхилити доводи, викладені в апеляційній скарзі та залишити рішення суду без змін. Просить взяти до уваги, що ОСОБА_6 неодноразово в 2016 році відбував у відрядження за межі України, про що надано повну копію послужної книжки моряка, а також заявлено клопотання про допит свідків на підтвердження зазначених у запереченнях обставин.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_5 подала письмові доповнення до обґрунтування апеляційної скарги щодо безпідставного поновлення строку позовної давності та просила розглядати справу у її відсутності.

ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав, просить її відхилити та пояснив, що відповідачка, отримавши гроші за договором позики зобов'язалась повернути у строк зазначений в розписці, тобто до 31.01.2013 року, отже строк платежу визначений сторонами та не потребував направлення письмової вимоги на адресу боржника з метою визначення факту порушення виконання зобов'язань. Стосовно строків позовної давності, позивач пропустив строк на незначний період та мав поважні причини для цього, зокрема, неодноразові відрядження за межі України. Окрім того, ОСОБА_5 неодноразово протягом 2013 року визнавала факт боргу і обіцяла повернути борг пізніше в зв'язку із скрутним матеріальним становищем.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві.

Судом правильно встановлено, що згідно розписки від 25 грудня 2012 року ОСОБА_5 отримала в борг від ОСОБА_6 1500 доларів США, що еквівалентно 12000 грн. Зазначену суму відповідач зобов'язалася повернути до 31.01.2013 року (а.с.5).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами укладено договір позики, що підтверджується розпискою боржника, зобов'язання за цим договором не виконані, в зв'язку з чим задовольнив позовні вимоги стягнувши на користь позивача суму боргу і відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України три відсотки річних з суми простроченого зобов'язання та інфляційні витрати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи, в тому числі з наданих в ході апеляційного розгляду, вбачається, що впродовж 2016 року позивач неодноразово виїжджав на роботу за межі України, що підтверджується копією послужної книжки моряка (а.с.25-27, 72-74 ).

Окрім того, допитані в якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в ході апеляційного розгляду пояснили, що ОСОБА_5 неодноразово впродовж 2013 року визнавала свій борг, в зв'язку з чим строк позовної давності почався наприкінці 2013 року.

Таким чином, впродовж 2013 року строк позовної давності переривався та строк звернення до суду має відраховуватися з кінця 2013 року і закінчився наприкінці 2016 року, коли позивач перебував за межами України (з 02.11.2016 р.).

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази та дав їм належну оцінку.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновки суду першої інстанції не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню..

Посилання на відсутність прострочення виконання зобов'язання, судовою колегією до уваги не приймаються, як позбавлені правового обґрунтування, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що строк виконання зобов'язання погоджений сторонами при укладенні договору позики, що відображено у розписці ОСОБА_5 щодо безумовного зобов'язання повернути борг до 31.01.2013 року.

Оскільки в межах доводів апеляційної скарги колегією суддів не встановлено порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване і має бути залишено без змін.

Керуючись ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2017 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова