Провадження № 2/752/2359/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

02.06.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Чечельницького В.С.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особи Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району Головного управління Національної поліції України та Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд -

Встановив

У грудні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати відповідача, яка діє також в інтересах малолітнього сина, такими, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району Головного управління Національної поліції України зняти їх з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі.

В обґрунтування позову позивачі вказали, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Станом на дату звернення до суду з позовною заявою у квартирі зареєстровано четверо осіб, а саме позивачі, син ОСОБА_5, онучка ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_3, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, з червня 2005 року у квартирі АДРЕСА_1 не проживає.

У зв'язку з чим позивач посилаючись на правові підстави ст. 72 ЖК України просить суд захистити її право власності та визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою та зняти їх з реєстраційного обліку у квартирі.

Позивач ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили задовольнити позов та зазначили, що не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилася, про дату і час судового розгляду повідомлялася належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення про виклик до суду у загальнодержавній газеті «Урядовий кур'єр», заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомила, тому суд, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Третя особа Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району Головного управління Національної поліції України а судове засідання свого представника не направив.

Від представника третьої особи Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, з якнайкращим забезпеченням прав та законних інтересів малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Всебічно і повно з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідно до вимог до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується, відповідно, свідоцтвом про право власності, виданим державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. 26.11.2009 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-466 (а.с. 8), та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. 26.11.2009 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-464 (а.с. 10).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. 26.11.2009 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-468 (а.с. 12).

З довідки Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Ізумруд» № 1 від 27.12.2016 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані власник особового рахунку ОСОБА_1, син ОСОБА_5, дочка сина ОСОБА_3,правнук ОСОБА_4 (а.с. 15).

Актом від 14.03.2007 року, складеним комісією ТОВ «ЖЕК-108», підтверджується, що ОСОБА_3 з червня 2005 року по час відвідування квартири о 18-20 год. 14.03.2007 року не проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Актом від 27.03.2013 року, складеним комісією ОСББ «Ізумруд», підтверджується, що ОСОБА_3 з 2005 року не проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 07.12.2016 року, затвердженим Головою правління ОСББ «Ізумруд» Чабан С.В., підтверджується, що ОСОБА_3 з червня 2005 року не проживає в АДРЕСА_1, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які належали ОСОБА_3 в квартирі не виявлено, інших ознак, що вказують на фактичне проживання у квартирі також немає (а.с. 20).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3, яка також діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, будучи зареєстрованою у належній позивачам квартирі, порушує їх права як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, гарантовані ст. 319 ЦК України.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивачів підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

З огляду на вказане, оскільки обставини, на які посилаються позивачі в позовній заяві, як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідача ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_4, таким, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Одночасно, в позовній заяві ставиться питання щодо зняття відповідача ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_4, з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення порушень у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 21 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 не проживають в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, проте зареєстровані за вказаною адресою. Крім того, під час судового розгляду суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки останні в вказаному житлі не проживають довше шести місяців.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється також на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, на підставі зазначених норм, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартирі.

Задовольняючи позов суд враховував вимоги Цивільного та Житлового кодексу України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_4, на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 10-11, 28-29, 57-60, 158, 179, 185, 208-209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

Встановив

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особи Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Голосіївського району Головного управління Національної поліції України та Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) такими, що втратили право користування квартирою № 80 по вул. Ак. Заболотного, 30 в м. Києві та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в даній квартирі.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Києва, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів, з дня отримання його копії до Голосіївського районного суду м. Києва.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя