Доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/739/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Новосядлої В.М., Краснощокової Н.С.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 27 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2017 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка належать на праві приватної власності ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, заборонивши Управлінню реєстраційних повноважень міської ради та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради Донецької області провадити які б то не було форми відчуження.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу і постановити нову, якою відмовити в її задоволенні, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що арешт порушує право інших власників житла. Також судом не з'ясовано вартість долі відповідача в квартирі, можливо вона перевищує вартість боргу за розпискою.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма в матеріалах справи за №2632-2633 (а.с.88).

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи.

05 грудня 2016 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, який обґрунтовує тим, що між ним та ОСОБА_1 укладений договір позики грошових коштів. Згідно умов договору, ОСОБА_1 позичив у нього грошові кошти у сумі 36 300 гривень, що станом на момент укладання даного договору складало еквівалент 4 530, 00 доларів США. Умовами договору позики визначено строк його виконання, а саме ОСОБА_1 зобовязаний повернути кошти у строк до 01 січня 2014 року. Але, станом на 02 грудня 2016 року, ОСОБА_1, не виконав обовязки щодо повернення предмету позики. Сума 4 530 доларів США, яка зазначена у розписки станом на 02 грудня 2016 року у гривневому еквіваленті складає 116 141,00 гривень. Відповідно до вимог діючого законодавства, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 ЦК України, оскільки у розписки не зазначено розмір процентів, то відповідач зобовязаний сплатити основну суму заборгованості та 3% річних від неї за період прострочки з 01 січня 2014 року по 02 грудня 2016 року у сумі 10 453 гривні (а.с.2-3).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєктів вбачається, відповідно до договору міни ВАР№130832 від 13 вересня 2003 року, 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.36-38).

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання про забезпечення позову про накладення арешту на 1/3 частину квартири, яка на праві власності належить ОСОБА_1 виходив з вимог ст.ст.152-153 ЦПК України.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Частина 3 цієї статті встановлює вичерпний перелік підстав для забезпечення позову, а саме: якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За загальним правилом заявник зобов'язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Стаття 152 ЦПК України містить перелік видів забезпечення позову, який не є вичерпним. Згідно ч.3 вказаної статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані щодо відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17.

Апеляційний суд вважає, що ухвала про забезпечення позову щодо накладення арешту на 1/3 частину квартири ОСОБА_1 та про заборону Управлінню реєстраційних повноважень міської ради та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради Донецької області провадити відчуження, постановлена із дотримання норм процесуального права. Підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст..ст.312, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до касаційного суду.

Головуючий : Судді: