АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №766/1314/17-ц Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Номер провадження №22-ц/791/1317/2017 р. Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року липня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання протиправним рішення державного реєстратора, зобов'язання вчинити певні дії та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2017 року ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.06.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір позики, за умовами якого останній надав у позику грошові кошти в сумі 85000 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору позики становило 10634,31 дол. США, строком до 11.12.2013 року.

В той же день, у забезпечення вимоги ОСОБА_8 за договором позики, вказані сторони уклали іпотечний договір, в якому предметом іпотеки була земельна ділянка площею 0,0606 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 що належала ОСОБА_6

20.11.2013 року та 02.06.2014 року до вказаних договорів сторонами вносились зміни, за якими збільшено суму позики у гривні до 125219 грн., з урахуванням подорожчання долара, та продовжено строк повернення позики до 02.12.2014 року.

04.12.2014 року ОСОБА_8 направив позивачці вимогу щодо погашення заборгованості за договором позики, за якою вимагав виконати в повному обсязі зобов'язання за вказаним договором та повідомив про свої права як позикодавця та іпотеко держателя.

Після отримання зазначеної вимоги, ОСОБА_6 продовжила виконувати свої зобов'язання, сплативши 40276 грн. Однак 09.09.2015 року було зареєстровано право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8

Вважає, що державний реєстратор прийняв оскаржуване рішення з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, письмова вимога ОСОБА_8 не містить стислого змісту порушених зобов'язань, а також вказівки на конкретний строк, у який зобов'язання мало бути виконане; реєстратор порушив встановлений законом строк для реєстрації за ОСОБА_8 права власності; реєстрація права власності здійснена у м. Києві, тоді як іпотечне майно знаходиться у м. Херсоні, що свідчить про порушення реєстратором принципу територіальності дій.

22.12.2015 року ОСОБА_8 уклав зі ОСОБА_9 договір купівлі-продажу, згідно якого продав останньому спірну земельну ділянку. Так як земельна ділянка вибула з володіння позивачки, як власника, поза її волею, вважає, що вона має право витребувати її у ОСОБА_9, як у добросовісного набувача.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора від 09.09.2015 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8, зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виконавчого комітету Херсонської міської ради поновити запис №1191793 про державну реєстрацію на вказану земельну ділянку за позивачем та витребувати її від ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.06.2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, укладено договір позики, за яким остання отримала грошові кошти в сумі 85000 грн., що за курсом НБУ на день підписання договору було еквівалентно 10634,31 дол. США. та зобов'язана була повернути їх до 11.12.2013 року (Том 1, а.с.5).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 11.06.2013 року укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за яким сторони визначили належну ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0606 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. (Том 1, а.с.8-9).

В подальшому договорами від 20.11.2013 року та від 02.06.2014 року було внесено зміни до договору позики та іпотечного договору, а саме: збільшено суму позики до 125219 грн. що еквівалентно 10634,31 дол. США та продовжено строк повернення позики до 02.06.2014 року (Том 1, а.с.6-7; 10-11).

04.12.2014 року ОСОБА_8 надіслав позивачці вимогу про погашення заборгованості за договором позики та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, яку вона отримала особисто (Том.1, а.с.12).

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 зобов'язань за договором позики, ОСОБА_8 звернувся до Реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні з заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, за результатами розгляду якої державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України прийнято оскаржуване рішення від 09.09.2015 року про державну реєстрацію за ОСОБА_8 права власності на спірну земельну ділянку (Том 2, а.с.74; 89; 107).

Відповідно до ст.1,3, 18 Закону України «Про іпотеку» виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Різновидом застави є іпотека, яка виникає на підставі нотаріально посвідченого договору.

Ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст.36 ЗУ «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором.

У п.6.4 сторони іпотечного договору погодили, що іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами, у тому числі й шляхом набуття у власність предмета іпотеки у разі настання випадків, передбачених у п.6.2-6.3 договору.

Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження у іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

До отримання вимоги іпотекодержателя ОСОБА_6 не сплатила жодного платежу, що нею не заперечується. Перший платіж у розмірі 600 грн. вона здійснила у квітні 2015 року, тобто майже через півроку з дня отримання вимоги (т.1, а.с.107).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів повного виконання нею письмової вимоги іпотекодавця щодо погашення заборгованості, а отже дії державного реєстратора по проведенню державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_8 відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки позивачка не довела протиправне позбавлення її права власності, суд залишив без задоволення її вимогу про витребування майна із незаконного володіння.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_9 про витребування нерухомого майна, позивач просила визнати недійсним правочин про перереєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі рішення Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України та зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виконавчого комітету Херсонської міської ради поновити запис про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за нею, а також, вважаючи себе власником спірного майна, просила витребувати його у набувача на її користь.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Згідно із п.44 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Аналізуючи зміст направленої іпотекодержателем вимоги (т.1, а.с.12), колегія суддів приходить до висновку про те, що вона містить стислий зміст порушеного зобов'язання, оскільки в ній зазначено про необхідність повернути суму, визначену в договорі позики та міститься попередження про наслідки невиконання зобов'язання.

Незазначення у вимозі строку виконання зобов'язання, на думку колегії суддів, не може свідчити про порушення прав іпотекодавця, оскільки у п.6.4.1 іпотечного договору сторони обумовили, що право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, твердження апелянта про те, що позивачку не можна вважати такою, що отримала вимогу, колегія суддів вважає безпідставними. Крім того, позивачка не заперечувала, що до моменту отримання вимоги вона борг не повертала, а тому вказівку у вимозі про те, що необхідно повернути суму, зазначену в договорі позики слід розцінювати як таку, що містить зміст порушеного зобов'язання.

Доводи апелянта про те, що Державним реєстратором порушено 5-денний строк прийняття рішення про реєстрацію переходу права власності, а також про те, що така реєстрація повинна була відбуватися за місцем знаходження майна, що на думку апелянта свідчать про порушену процедуру реєстрації колегією суддів до уваги не приймаються, так як вони не вказують, яким чином порушення процедури впливає на законність підстав позбавлення її права власності.

При цьому колегія суддів виходить з того, що виникнення, реалізація та захист права власності не залежить від державного органу, уповноваженого державою здійснювати реєстрацію переходу прав на нерухоме майно, зазначений орган не може бути відповідачем у справі про захист права приватної власності за винятком випадків, коли ним допущені порушення в процедурі реєстрації таких прав. Проте у такому разі справа не підлягатиме розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом спору будуть дії органу, який реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав.

Посилання апелянта на те, що після переходу права власності на належну їй земельну ділянку вона продовжувала повертати позикодавцеві борг на висновок суду у даній справі не впливають, оскільки повернення коштів, сплачених після звернення стягнення на іпотечне майно може бути предметом іншого спору.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 травня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає чинності після її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 21 липня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 20 липня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання Т.І. Пісоцька