Справа № 603/306/17
Провадження №2/603/145/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі: Сандалюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області про поновлення на роботі, -

за участі позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області, в якому із врахуванням змінених позовних вимог просить поновити її на посаду прибиральниці 0,5 ставки Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області; зобовязати Обласний комунальний етнографічно-меморіальний музей ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2017 року по час ухвалення рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.07.2010 року позивача ОСОБА_1 призначено на посаду прибиральниці Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району згідно наказу №9-К від 01.07.2010 року. Наказом № 22-К від 09.11.2015 року позивача звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією та правилами трудового розпорядку. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.09.2016 року, позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді прибиральниці Обласного комунального етнографічно-меморіальний музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області; зобовязано Обласний комунальний етнографічно-меморіальний музей ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2015 року по 22.09.2016 року.

У звязку з тим, що директор музею ОСОБА_4 тривалий час не виконувала рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.09.2016 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, по зазначеному факту внесені відомості до ЄРДР.

02.03.2017 року, ОСОБА_1 повідомлено про виведення з штатного розпису етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області посади прибиральника службових приміщень. Згідно змін у штатному розписі музею, до штатного розпису введено 0,5 ставки музейного доглядача.

Наказом «Про звільнення прибиральника службових приміщень» № 3-К від 03.05.2017 року позивача звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ у звязку зі змінами у штатному розписі та з виробничою необхідністю. Звільнення вважає незаконним, оскільки: роботодавець не запропонував позивачу ОСОБА_1 вакантну посаду, яка зявилась, а саме музейного доглядача; роботодавець в порушення ч.2 ст.40 КЗпП України звільнив позивача в той час, коли існувала можливість перевести її на іншу посаду, зокрема, на посаду музейного доглядача; у наказі № 3-К від 03.05.2017 року та трудовій книжці ОСОБА_1 роботодавець як на підставу звільнення послався на п.1 ст.40 КЗпП України вказавши причину: «у звязку зі змінами у штатному розписі та з виробничою необхідністю», що не відповідає п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки згідно п1 ст.40 КЗпП України, підставою звільнення є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просять їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 щодо задоволення позовних вимог заперечила посилаючись на підстави, зазначені у запереченні на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що вакантну посаду музейного доглядача позивачу ОСОБА_1 вона не запропонувала, оскільки на вказану посаду було прийнято іншу особу ОСОБА_5, яка має вищу освіту, має навички роботи на компютері та виконує посадові обовязки секретаря. На даний час ОСОБА_5 перебуває у відпустці по догляді за дитиною, у звязку з чим на її місці тимчасово працює ОСОБА_6, яка направлена на роботу Монастириським районним центром зайнятості. Про те, що посада прибиральника службових приміщень буде виведено із штатного розпису музею, ОСОБА_1 було повідомлено 26.12.2016 року. На даний час, роботу прибиральника службових приміщень виконують інші працівники музею. Також, на даний час (від 03.05.2017 року) затверджено новий штатний розпис музею ОСОБА_2, в якому посада прибиральника службових приміщень відсутня. Крім того, ОСОБА_1 під час роботи неналежним чином виконувала посадові обовязки, зокрема: порушила правила внутрішнього трудового розпорядку, несвоєчасно та неякісно виконує посадові завдання та обовязки.

В судовому засіданні ОСОБА_4 додатково суду пояснила, що переводити позивача ОСОБА_1 на посаду 0,5 ставки музейного доглядача було недоцільно з цілей економії коштів, а тому було вирішено запровадити замість 0,5 ставки музейного доглядача та 0,5 ставки прибиральника 1,0 посади музейного доглядача.

Заслухавши доводи сторін які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії трудової книжки серії БТ-1 №7103404 та копії наказу №9-К від 01.07.2010 року, позивача ОСОБА_1 01.07.2010 року призначено на посаду прибиральниці Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району.

Відповідно до заяв від 28.05.2015 року, 07.12.2015 року та 23.01.2017 року, адресованих Директору департаменту культури, релігій та національностей Тернопільської обласної державної адміністрації та Начальнику управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації, ОСОБА_4 зверталась до вищевказаної установи із проханням щодо виведення із штату працівників музею посади технічного працівника та запровадження повної ставки посади музейного доглядача.

Згідно повідомлення управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації №01-108/04-39 від 03.02.2017 року, управління культури надає дозвіл на проведення змін у штатному розписі музею, а саме: ввести до штатного розпису 0,5 посади музейного доглядача, вивести із штатного розпису 0,5 посади прибиральника службових приміщень. Зазначені зміни провести з 01.02.2017 року в межах бюджетних асигнувань на 2017 рік.

Відповідно до наказу №2-К від 02.03.2017 року «Про зміни у штатному розписі музею» виданого директором ОКЕМ музею ОСОБА_2 ОСОБА_4, до штатного розпису введено 0,5 посади музейного доглядача та виведено 0,5 посади прибиральника службових приміщень. Зазначені зміни вирішено провести з 03.05.2017 року.

Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення «Про виведення з штатного розпису музею посади прибиральника службових приміщень» від 02.03.2017 року, керівництво музею повідомляє ОСОБА_1 про те, що з 03.05.2017 року посада прибиральника буде виведена із штатного розпису музею, однак підпис про ознайомлення ОСОБА_1 із вищезазначеним повідомленням відсутній.

Відповідно до акту від 03.03.2017 року «Про відмову розпису під наказом №2-К прибиральника службових приміщень ОСОБА_1В.», ОСОБА_1 ознайомлена з наказом №2-К від 02.03.2017 року «Про зміни у штатному розписі музею», але розписатись про ознайомлення відмовилась.

Наказом №3-К від 03.05.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади прибиральниці з 03.05.2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із змінами у штатному розписі та з виробничою необхідністю.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При вирішенні спору, суд звертає увагу на письмові докази по справі, що повністю спростовують заперечення відповідача щодо тих обставин, що у позивача не було переваг на залишенні на роботі. Так відповідач послався на те, що працівник ОСОБА_6, на даний час тимчасово займає посаду музейного доглядача, добре володіє роботою на компютері та належним чином виконує свої посадові обовязки.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді прибиральника Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області з 01.07.2010 року, що підтверджується записом в трудовій книжці та копією наказу №9-К від 01.07.2010 року. Таким чином, позивач має переважне право на залишення на посаді при скороченні численності (штату), як працівник з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП України.

Також суд критично оцінює наявний в матеріалах справи акт від 22.03.2017 року «Про невиконання посадових обовязків прибиральника службових приміщень ОСОБА_1В.», в якому зазначено що ОСОБА_1 не виконує своїх посадових обовязків, покладених на неї згідно посадової інструкції, оскільки підставою для звільнення ОСОБА_1 у даному випадку не є п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена без надання можливості, за її згодою, зайняти іншу посаду, яка була введена згідно змін у штатному розписі, що підтвердила в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4, яка в судовому засіданні зазначила, що переводити позивача ОСОБА_1 на посаду 0,5 ставки музейного доглядача було недоцільно з цілей економії коштів, а тому було вирішено запровадити замість 0,5 ставки музейного доглядача та 0,5 ставки прибиральника 1,0 посади музейного доглядача.

Також, у наказі № 3-К від 03.05.2017 року та трудовій книжці ОСОБА_1 роботодавець як на підставу звільнення послався на п.1 ст.40 КЗпП України вказавши причину: «у звязку зі змінами у штатному розписі та з виробничою необхідністю», що не відповідає п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки згідно п1 ст.40 КЗпП України, підставою звільнення є зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників».

Аналізуючи вищевказані обставини справи, суд вважає, що звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ст.40 КЗпПУ є незаконним, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі на підставі ст. 235 КЗУпП.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.32 постанови від 06.11.1992 року № 9 з наступними змінами і доповненнями Про практику розгляду судами трудових спорів, у випадках стягнення па користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року № 348).

Враховуючи те, що представник відповідача не надав суду документів для обчислення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу (табель робочого часу установи), суд вважає за можливе задовольнити вказану позовну вимогу шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь держави слід стягнути 640,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.10, 11, 88,209, 212, 214 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 40, 43, 235, 2371 КЗпП України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги задоволити. Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду прибиральниці 0,5 ставки Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області.

Зобовязати Обласний комунальний етнографічно-меморіальний музей ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2017 року по 27.06.2017 року.

Стягнути з Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області в користь держави 640,00 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає до негайного виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7