Номер провадження: 22-ц/785/2820/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності і усунення перешкод у користуванні майном і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої приватної власності,

ВСТАНОВИЛА:

10.06.2014 року, ОСОБА_3 звернувся із позовом про поділ спільного майна подружжя - квартири №56 по Дніпропетровській дорозі 72/1 в м. Одесі і визнання за ним права на 1/2 частину спірної квартири, а у подальшому доповнив позов вимогою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення у спірну квартиру.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з серпня 2002 року по червень 2011 року. В період шлюбу, у листопаді 2009 року, на підставі договору купівлі-продажу (покупцем за договором була відповідачка ОСОБА_2В.), сторони придбали спірну квартиру.

Після розірвання шлюбу відповідачка відмовила позивачу у добровільному поділі квартири.

Посилаючись на те, що відповідачка перешкоджає йому у користуванні спірною квартирою, квартира придбана у шлюбі і на кошти подружжя, позивач просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, у жовтні 2014 року звернулась із зустрічним позовом про визнання майна особистою власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої приватної власності з тих підстав, що на придбання спірної квартири вона вклала особисті кошти у розмірі 334 950 гривень, які отримала від продажу належної їй на праві власності квартири, а також отримали у борг кошти у розмірі 39 950 гривень від ОСОБА_4 і 8 000 гривень від ОСОБА_5

Позивач і його представник підтримали первісний позов у судовому засіданні в суді першої інстанції і заперечували проти зустрічного позову.

Представник ОСОБА_2 підтримав зустрічний позов і заперечував проти первісного позову у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.03.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, у зустрічному позові відмовлено.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 46/100 частин квартири, а за ОСОБА_6 визнав право власності на 54/100 частин квартири, з припиненням права спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 шляхом вселення у спірну квартиру. З відповідачки на користь позивача суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору. Суд також зобовязав повернути грошові кошти ОСОБА_2 у розмірі 36 758 гривень, внесені на рахунок територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 і про задоволення зустрічного позову у повному обсязі, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, доведеність вимог за зустрічним позовом про придбання квартири за кошти ОСОБА_2, неврахування неправомірної поведінки позивача, необхідність врахування інтересів дитини і незначну частку у спільному майні ОСОБА_3, яка не може бути виділена у натурі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року, скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 23.06.2015 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.69-73,138-140 т.2).

У засіданні колегії суддів: представник ОСОБА_2 скаргу підтримав; позивач ОСОБА_3 і його представник скаргу не визнали.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції постановив рішення із дотримання норм матеріального та процесуального права.

У суді були заявлені і вирішувались вимоги ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - квартири №56 по Дніпропетровській дорозі 72/1 в м. Одесі, визнання за ним права на 1/2 частину спірної квартири та усунення перешкод у користуванні шляхом вселення, а також зустрічні вимоги ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної сумісної власності, визнання права особистої приватної власності (а.с.3,4,52,-54,71-75 т.1).

Суд, задовольняючи позов ОСОБА_3 частково і відмовляючи ОСОБА_2 у зустрічному позові виходив з того, що спірне нерухоме майно придбано сторонами у період шлюбу, однак, з врахуванням того, що грошові кошти у розмірі 5 580 гривень (від продажу квартири, яка належала відповідачці ОСОБА_2 на праві приватної власності) були також витрачені на придбання спірної квартири, частка ОСОБА_3 у квартирі становить 46/100 частин квартири, а частка ОСОБА_2 становить 54/100 частин квартири. Суд також дійшов висновку про доведеність вимог у частині усунення перешкод у користуванні шляхом вселення ОСОБА_3 (а.с.238-241 т.1).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з серпня 2002 року по червень 2011 року, у шлюбі у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12.11.2009 року відповідачка, за договором купівлі-продажу, продала за 5 580 гривень належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. В період шлюбу, 26.11.2009 року, на підставі договору купівлі-продажу (покупцем за договором була відповідачка ОСОБА_2В.), сторони придбали спірну квартиру за 68 999 гривень (а.с.8,9,16-19,21-23,78 т.1).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.06.2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зокрема встановлено, що однією сімєю, як чоловік та жінка, сторони не проживають і сумісне господарство не ведуть з серпня 2010 року (а.с.8,9 т.1).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 61 ч.3 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2, на час придбання спірної квартири (листопад 2009 року), перебували у шлюбі і проживали однією сімєю, як чоловік та жінка та вели сумісне господарство.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 ч.1 СК України).

Придбане майно хоча і у період шлюбу але на особисті кошти одного з подружжя, не може вважатись обєктом спільної сумісної власності подружжя і є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ст. 57 ч.7 СК України).

Судом першої інстанції також встановлено, що кошти від продажу квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_2 у розмірі 5 580 гривень витрачені на придбання спірної квартири, яка була придбана за 68 999 гривень.

При цьому, суд дійшов обґрунтованого висновку, що особисті кошти ОСОБА_2 на придбання спірної квартири становили саме 5 580 гривень, оскільки у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу від 12.11.2009 року, у частині ціни договору, не оспорено й не визнано недійсним і цей висновок відповідає вимогам ст.ст. 628, 632 ЦК України.

Правильним є і розрахунок суду часток сторін у праві власності на квартиру (з врахуванням внесення на придбання квартири особистих коштів ОСОБА_2В.), а.с.240 т.1.

Оскільки ОСОБА_3 на праві власності належить частина спірної квартири, відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про усунення перешкод позивачу шляхом його вселення у квартиру (а.с.55,125-129,134 т.1).

Доводи представника ОСОБА_2 у скарзі про те, що: квартира придбана фактично за кошти ОСОБА_2 , які отримані за договорами позики; суд не взяв до уваги неправомірну поведінку ОСОБА_3 і не врахував інтересів дитини, частка ОСОБА_3 у спільному майні є незначною і не може бути виділена у натурі не заслуговують на увагу.

З наданих копій розписок, підписаних ОСОБА_2 про отримання коштів 14.11.2009 року, 22.11.2009 року і 23.11.2009 року для придбання спірної квартири вбачається, що розписки видані під час перебування сторін у шлюбі і проживання однією сімєю та ведення ними сумісного господарства. Договори позики були укладені в інтересах сімї і з метою придбання спірної квартири, а отже в силу ст. 61 ч.3 СК України, стали обєктом право спільної сумісної власності подружжя (а.с.82,83 т.1) .

Та обставина, що грошові кошти за договорами позики повернула ОСОБА_2, не є підставою вважати грошові кошти її особистою власністю (а.с.84-89 т.1).

У встановленому законом порядку, ОСОБА_2 не позбавлена права ставити питання про відшкодування ОСОБА_3 частини грошових коштів, повернутих нею в рахунок погашення боргів за договорами позики, які у свій час були укладені нею в інтересах сімї.

Неприязні відносини сторін у звязку із розірванням шлюбу та поділом сумісно нажитого майна не є підставою для відмові особи у її праві на майно, що було придбано під час сумісного проживання подружжя або у користуванні цим майном.

Прийняття судом рішення про стягнення аліментів на дитину, у даному випадку, не є підставою для збільшення частки ОСОБА_2, оскільки належними та допустимими доказами не доведено, що аліменти недостатні для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини (ст. 70 ч.3 СК України, а.с.25 т.1).

Частка ОСОБА_3 у майні становить 46/100 частин, у звязку з чим відсутні підстави для припинення його права власності на цю частку з підстав ст.365 ЦК України.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам

справи і вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційні скарги, а рішення суду залишає без змін.

Грошові кошти - 29 332, 50 гривень, які були внесені на депозитний рахунок апеляційного суду Одеської області на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 30.03.2017 року, а також кошти у розмірі 36 758 гривень, внесені на розрахунковий рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 10.02.2015 року підлягають поверненню ОСОБА_2 (а.с.223,228 т.1, а.с.164-166,175 т.2).

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_2 29 332, 50 гривень, які були внесені на депозитний рахунок апеляційного суду Одеської області на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 30.03.2017 року, а також 36 758 гривень, які були внесені на розрахунковий рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 10.02.2015 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. ОСОБА_8 Плавич