Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 травня 2017 року,

встановила:

08.08.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 29.02.2016 між ним та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ») укладено договір банківського вкладу «Депозит стабільний» на суму депозиту 17053,47 доларів США строком до 29.05.2016. 27.05.2016 він звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення суму депозиту, проте, належні йому суми банк не повернув. Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з ПАТ «АКПІБ» 17452,84 доларів США з урахуванням нарахованих процентів та трьох процентів річних.

У судовому засіданні позивач уточнив свої вимоги. Просив стягнути на його користь три проценти річних від простроченої суми депозиту у сумі 165,85 доларів США, посилаючись на те, що відповідач після звернення до суду виплатив йому основну суму вкладу та відсотки.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.05.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АКПІБ» на користь ОСОБА_1 три проценти річних за Договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит Стабільний» від 29 лютого 2016 року в сумі 2273,82 грн. станом на 22.09.2016. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «АКПІБ», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову. На думку представника відповідача, судом не враховано, що банк за заявою позивача перерахував суму вкладу та проценти на поточний рахунок останнього, з якого він на свій розсуд знімав кошти.

Заслухавши доводи осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-140цс13 від 25.12.2013.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 29.02.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «АКПІБ» був укладений Договір про отримання банківського продукту «Депозит Стабільний», за умовами якого позивач вніс на депозитний рахунок банку грошові кошти в сумі 17 053,47 доларів США на строк до 29.05.2016 під 10,25% річних (а.с. 5).

27.05.2017 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПАТ «АКПІБ» про повернення через касу банку вкладу та нарахованих процентів впродовж одного банківського дня, а 30.05.2016 та 02.06.2016 з вимогами, у яких просив банк достроково розірвати договір банківського вкладу, повернути йому вклад та нараховані на суму вкладу проценти (а.с. 7, 9, 12).

Листом від 14.06.2016 ПАТ «АКПІБ» повідомило позивача про встановлені банком обмеження на операції з видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних рахунків клієнтів через каси банку в межах встановленого денного ліміту (а.с. 10).

В подальшому банк виконував своє зобовязання періодичними платежами на поточний рахунок позивача (в межах встановленого денного ліміту, який становив 200 доларів США), останній з яких датований 22.09.2016, та повністю видав позивачу суму вкладу разом із нарахованими на вклад процентами (а.с. 44-65, 73-92).

Враховуючи порушення відповідачем умов зобовязання, яке виразилось у не видачі вкладу на першу вимогу позивача, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, а рішення суду про стягнення трьох процентів річних відповідно до наданого банком на запит суду розрахунку - законним та обґрунтованим.

Визначивши суму стягнення в національній валюті України гривні, суд правильно послався на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-2829цс16 від 22.03.2017.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк виконав своє грошове зобовязання в день перерахування вкладу на поточний банківський рахунок вкладника є помилковими з огляду на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у справі №6-140цс13 від 25.12.2013, оскільки позивач був обмежений у реальній можливості зняти всю суму вкладу з рахунку у звязку із встановленим банком денним лімітом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Обставин, за якими могло обмежуватись право позивача на розпорядження грошовими коштами, що знаходились на його рахунку, не доведено, а тому таке обмеження, встановлене відповідачем, було неправомірним.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: