Єдиний унікальний номер 725/2193/17
Номер провадження 4-с/725/12/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Сорокан М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, субєкт оскарження старший державний виконавець Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_3 про скасування постанови про повернення виконавчого листа стягувачу та зобовязати продовжити виконавче провадження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаною вище скаргою про скасування постанови про повернення виконавчого листа стягувачу та зобовязати продовжити виконавче провадження.

Посилався на те, що на виконанні у Чернівецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебувало виконавче провадження №53043130 з примусового виконання виконавчого листа №725/2782/16-ц, виданого 02 листопада 2016 року Першотравневим районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 009 634 грн.

Разом з тим, 22 травня 2017 року ним було отримано постанову державного виконавця Марко В.М. від 17 травня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку із тим, що за адресою вказаною у виконавчому листі боржник не проживає, майна на яке можливо звернути стягнення не виявлено, за вжиті державним виконавцем заходи по розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Вважає, вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» щодо розшуку майна боржника та не підтверджено це належними доказами.

Вказує, що боржник ОСОБА_4 є співвласником нерухомого майна будинку №10 по вул.Небесної Сотні (Стасюка) в м.Чернівці, на яке судом з метою забезпечення виконання рішення накладено арешт.

Однак, державний виконавець не перевірив вказані обставини та помилково прийшов до висновку щодо відсутності майна у боржника.

За таких обставин, просив скасувати постанову старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17 травня 2017 року та зобовязати продовжити провадження.

Справа слухалась у відсутність сторін по справі, які в судове засідання не зявилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи.

Від представника заявника ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його довірителя. Скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_3 надав до суду заяву та письмові заперечення, в яких просив у задоволенні скарги відмовити та розгляд справи провести у його відсутність.

На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, судом встановлено, що в провадженні Першотравневого районного суду м.Чернівці перебувала цивільна справа №725/2782/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Заочним рішенням від 06 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 34200,00 євро, що у гривневому еквіваленті становить 1002744,00 грн.. а також витрати повязанні із сплатою судового збору в сумі 6890,00грн. (цив. справа №725/2782/16-ц а.с.33-35).

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

02 листопада 2016 року, за заявою представника позивача ОСОБА_2, Першотравневим районним судом м.Чернівці було видано виконавчі листи (цив. справа №725/2782/16-ц а.с.45).

Постановою старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_3 від 05 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження №53043130 (а.с.29).

Згідно вимог ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, порядок звернення стягнення на майно боржника визначає розділ VII Закону України «Про виконавче провадження».

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (а.с.1 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.53 вказаного Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобовязані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих.

При цьому, Додаток до ЗУ «Про виконавче провадження» містить перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

Отже, законодавцем чітко визначено, що державний виконавець під час примусового виконання рішень, повинен неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, встановити належне боржнику майно, в тому числі і за місцем його проживання. За виключенням переліку майна, яке вказане в Додатку до вказаного Закону.

У разі відсутності майна та коштів у боржника це повинно бути підтверджено відповідними доказами - акт перевірки майнового стану боржника за місцем проживання останнього (складеного державним виконавцем за участю понятих), довідки з органів, які проводять реєстрацію нерухомості та автотранспортних засобів про відсутність у боржника відповідно майна, довідка банківських установ про відсутність відповідного майна, довідки банківських установ про відсутність у боржникам відкритих рахунків або відсутність коштів на цих рахунках, копія трудової книжки боржника, з якої випливає, що боржник не працює, довідка органів соціального забезпечення та зайнятості населення про неотримання боржником доходів, довідка податкових органів про відсутність реєстрації боржника як суб'єкта підприємницької діяльності тощо.

Також, при виконанні судових рішень державний виконавець має право безперешкодно входити в жилі та інші приміщення боржника - фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх у встановленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там знаходиться та на яке можливо звернути стягнення.

Як було встановлено судом, ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06 вересня 2016 року, з метою виконання вищевказаного рішення суду, накладено арешт на 1/2 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Чернівецька область, м.Чернівці, вул.Івана Стасюка,10, загальною площею 40,90 кв.м., яка належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності САЕ №639794 від 03.03.2012 року, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішення №136/4 від 2802.2012 року. Вказана ухвала для виконання була направлена до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (цив. справа №725/2782/16-ц а.с.28-30).

Разом з тим, державним виконавцем не було здійснено жодних заходів щодо реалізації належного боржнику майна.

Натомість, 17 травня 2017 року державним виконавцем Марко В.М. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки за адресою вказаною у виконавчому листі боржник не проживає, майна на яке можливо звернути стягнення не виявлено, за вжиті державним виконавцем заходи по розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с.7).

Однак, на думку суду, державний виконавець Марко В.М. під час винесення вказаної постанови прийшов до передчасного висновку.

Так, як вбачається із письмових заперечень, державний виконавець вважає, що боржник ОСОБА_4 не являється співвласником нежитлового приміщення по вул.Небесної Сотні (Стасюка), 10 в м.Чернівці, оскільки згідно договору дарування від 30 липня 2012 року він подарував свою частку вказаного нерухомого майна ОСОБА_6 (а.с.35).

На підтвердження вказаного ним надано ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2014 року (а.с.34).

Із вказаного ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_6 є єдиним власником нежитлових приміщень №10.

Проте, в матеріалах справи наявні Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта датовані 19 травня 2017 року та 30 травня 2017 року, згідно яких боржнику ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка вищевказаного спірного майна (а.с.8,33).

За таких обставин, аналізуючи вищевказане, варто зазначити про те, що відомості з реєстру права власності, які свідчать про належність частки майна (нежитлових приміщень) боржнику ОСОБА_4 датовані набагато пізніше аніж відомості про належність ОСОБА_6 права власності на це майно.

Однак, всупереч вказаних розбіжностей, державний виконавець не звернув на це уваги, не здійснив жодних виконавчих дій щодо зясування всіх фактичних обставин та встановлення дійсного власника спірного майна.

Крім того, як вбачається із акта державного виконавця від 12 травня 2017 року та постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17 травня 2017 року однією з підстав повернення виконавчого документа є те, що боржник за адресою вказаною у виконавчому листі вул.Київська 11/3 в м.Чернівці не проживає, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Німеччини (а.с.30).

Разом з тим, державним виконавцем не долучено до матеріалів виконавчого провадження належні докази (в тому числі і відповідь з прикордонної служби), які підтверджують факт виїзду боржника за кордон та не проживання боржника за вказаною адресою, а також не було проведено жодних необхідних заходів щодо встановлення місця можливого проживання та перебування боржника на території України, зокрема, здійснення запиту в адресно-довідковий підрозділ.

Також не зясовано та не зазначено в акті державного виконавця з посиланням на докази з якого саме часу боржник не проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 та чи взагалі хтось проживає у вказаній квартирі.

Вказане, на думку суду, має суттєве значення, оскільки виходячи з цього, можна дійти висновку з приводу того, чи знаходиться за останнім місцем проживання боржника належне йому будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у п. 18 роз'яснив, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей210,213,387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи всі обставини справи, суд приходить до переконливого висновку, що державний виконавець під час здійснення примусового виконання рішення суду не здійснив всіх необхідних та наданих йому Законом заходів щодо встановлення місця проживання, перебування боржника, а також належного йому майна та помилково прийшов до передчасного висновку, що воно у боржника відсутнє, а тому постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві слід скасувати та зобовязати продовжити виконавче провадження.

Керуючись ст.ст.1, 3 18, 37, 48, 53 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст.10, 11, 60, 208-210, 383, 387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу від 17 травня 2017 року

Зобовязати державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області продовжити виконавче провадження №53043130 щодо примусового виконання виконавчого листа №725/2782/16-ц, виданого 02 листопада 2016 року Першотравневим районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 009 634 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк