Номер провадження: 22-ц/785/4681/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах Фермерського господарства «Дінекс-Агро», на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_4А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди,

встановила:

25.05.2016 р. позивач ФГ «ОСОБА_4А.» звернувся до суду з позовом до ФГ «Дінекс-Агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позивач свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що 04.01.2011 року з відповідачем був укладений договір оренди належної відповідачеві на праві власності земельної ділянки загальною площею 2,64 гектарів. Строк дії договору становить десять років, тобто до 04.01.2021 року. Разом із тим державна реєстрація договору не була проведена через зміни у законодавстві, але земельна ділянка була належним чином передана та оброблюється ФГ «ОСОБА_4А.», договір до наступного часу не розірваний та не скасований. Між тим позивачу стало відомо, що 01.09.2014 року відповідачі уклали між собою договір оренди на ту ж саму земельну ділянку, у зв'язку із чим позивач просив визнати недійсним договір оренди від 01.09. 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ФГ «Дінекс-Агро» та скасувати державну реєстрацію права оренди від 01.09.2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ФГ «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 2,64 гектарів, розташованої на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №458800 від 19.09.2002р., виданого Новопокровською сільською Радою Ізмаїльського району Одеської області (далі - спірна земельна ділянка).

Представник відповідачів проти позовних вимог заперечував, пояснив, що договір від 04.01.2011 року не набув державної реєстрації, у зв'язку із чим у позивача відсутнє право судового захисту. Окрім вказаного підставою для заперечень зазначав наявність вимог ст. 210 ЦК України, ст.ст. 18-20 Закону України «Про оренду землі», а також правовий висновок Верховного Суду України у справі №2776/цс16.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року позовні вимоги ФГ «ОСОБА_4А.» були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ФГ «Дінекс-Агро», просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до положень ст. 638 ЦК України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. № 161-XIV (з наступними змінами та доповненнями), на час підписання між відповідачами по справі договору оренди землі від 01.09.2014р. (виникнення спірних правовідносин) договір оренди земельної ділянки від 04.01.2011р. був укладеним, чинним та обовязковим для виконання його учасниками, у звязку з чим оспорюваним у даній справі правочином було порушено права та охоронювані законом інтереси ФГ «Стоянов A.A.», як єдиного, законного користувача земельної ділянки - обєкту оспорюваного договору.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2011р. між відповідачем ОСОБА_5 і ФГ «Стоянов» був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов п.1 якого передбачалась передача ОСОБА_5 (орендодавець) в строкове платне користування позивачу спірної земельної ділянки.

Згідно п. 3.1 договору оренди спірної земельної ділянки сторони дійшли згоди про те, що «Договір укладено строком на 10 (десять) років, починаючи з часу його державної реєстрації».

Більш того, згідно п. 6.1 вищевказаного договору оренди спірної земельної ділянки від 04.01.2011р. умови та строк передачі земельної ділянки в оренду сторонами по справі були покладені в залежність саме від моменту державної реєстрації даного договору, зокрема: «Земельна ділянка передається в оренду згідно акту приймання-передачі, який оформлюється в строк не пізніше семи днів з моменту державної реєстрації даного договору».

Однак, в подальшому сторонами по договору оренди спірної земельної ділянки від 04.01.2011р. будь-яких заходів щодо його державної реєстрації не вживалось і до теперішнього часу його державна реєстрація не здійснена.

Таким чином, протягом певного періоду часу ФГ «Стоянов A.A.» здійснювало вирощування сільськогосподарських культур на належній ОСОБА_5 земельній ділянці за незареєстрованим у встановленому законом порядку договором оренди спірної земельної ділянки, а не на підставі юридичного факту виникнення договірних правовідносин.

Згодом, маючи намір підвищити ефективність використання спірної земельної ділянки, відповідачем ОСОБА_5 01.09.2014р. було укладено договір оренди земельної ділянки з ФГ «Дінекс Arpo», відповідно до умов п. 1 якого ФГ «Дінекс Arpo» (орендар) приймає у строкове платне користування спірну земельну ділянку.

В подальшому ФГ «Дінекс Arpo» за відсутності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права користування спірною земельною ділянкою у іншого субєкта права цілком правомірно було здійснено оспорювану у даній справі державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки, що виникло на підставі договору оренди землі від 01.09.2014 року.

При цьому, ФГ «Дінекс Arpo» виходило з того, що у відповідності до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно вимог ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Недодержання сторонами умов укладення цивільно-правового договору дає підстави вважати такий договір неукладеним, оскільки, державна реєстрація правочину є складовою частиною форми договору на дотримання якої є імперативне посилання в положеннях ч. 1 ст. 210 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Питання виникнення права на земельну ділянку, оформлення речових прав на земельну ділянку врегульовані ст.ст. 125, 126 ЗК України, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. № 161-XIV (з наступними змінами та доповненнями), який є спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі.

За змістом статей 18, 20 цього Закону, в редакції, яка була чинною на момент підписання договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011р., укладений договір оренди землі підлягав державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Тобто, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV, а також ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Однак, як на день підписання договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011р., так і в подальшому відповідно до вищевказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями) ФГ «Стоянов A.A.» не вчинялось будь-яких дій, спрямованих на належне оформлення (державну реєстрацію) своїх домовленостей з власником спірної земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що за змістом п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Крім зазначеного, Верховний Суд України у постанові від 19.02.2014р. по справі №6-162ц13 за наслідками тлумачення положень ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. № 161-XIV дійшов висновку про те, що сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної держреєстрації.

Аналогічний правовий висновок мається у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017р. по справі № 6-2777цс 16.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ФГ «Стоянов A.A.» не набуло у встановленому законом порядку права користування спірною земельною ділянкою - обєктом оспорюваного правочину, а тому його вимоги щодо визнання договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного 01.09.2014р. між ОСОБА_5І та ФГ «Дінекс-Агро» задоволенню не підлягають.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що як вбачається із змісту рішення апеляційного суду Одеської області від 30.03.2016р. в апеляційному провадженні №22-ц/785/2881/16 по справі № 500/2932/15-ц, яке набрало законної сили, суд апеляційної інстанції при вирішенні спору по суті виходив з того, що судом першої інстанції у якості належного письмового доказу обґрунтовано прийнято до уваги рішення господарського суду Одеської області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30 липня 2015 року, яким було установлено, що державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки позивачки ФГ «Стоянов A.A.» не здійснено, а отже відповідно до вимог закону договір оренди не є укладеним. Наслідками не здійснення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки є те, що ФГ «ОСОБА_4А.» користується земельною ділянкою без правових на те підстав. Тому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що належним правомочним володільцем (землекористувачем) на даній земельній ділянці є Ф.Г. «Стоянов A.A.».

Також судом не прийнято до уваги, що за результатами розгляду господарським судом Одеської області спору у справі № 916/4288/14 за позовом ФГ «Стоянов A.A.» до ФГ «Дінекс Arpo» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, де підставою заявлених позовних вимог ФГ «Стоянов A.A.» також було заявлено про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що витікають з договорів оренди земельної ділянки від 04.01.2011р. (а.с.36-42).

Із змісту вказаного рішення господарського суду Одеської області від 27.05.2015р. по справі № 916/4288/14, що набрало законної сили, вбачається, що внаслідок часткового задоволення позовних вимог ФГ «Стоянов A.A.» місцевим господарським судом було заборонено ФГ «Дінекс-Агро» обробіток (в тому числі, але не виключно: посів, оранку, культивацію, рекультивацію, збирання врожаю та інші дії щодо знищення наявних посів ФГ «Стоянов A.A.» чи заволодіння врожаю з них) земельних ділянок, що розташовані на території Новопокровської сільської ради Одеської області до закінчення дії договорів оренди, укладених між ФГ «Стоянов A.A.» та власниками земельних ділянок, а саме договорів, право користування за якими пройшло державну реєстрацію.

Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, рішення ухвалено в порушення вимог матеріального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ФГ «ОСОБА_4А.» відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ФГ «ОСОБА_4А.» на користь ФГ. «Дінекс Агро» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2899,60 грн. (а.с.107).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 3145, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах Фермерського господарства «Дінекс-Агро», задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «ОСОБА_4А.» відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Фермерського господарства «ОСОБА_4А.» на користь Фермерського господарства «Дінекс Агро» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2899,60 грн. (дві тисячі вісімсот девяносто девять гривень 60 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

ОСОБА_2