АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/4920/2017 Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у справі за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, про припинення договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічного позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, про припинення договору поруки - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Вказана апеляційна скарга вже була предметом розгляду в апеляційному суді.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, зустрічні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Припинено поруку ОСОБА_3, ОСОБА_4 за кредитним договором №ML-006/1960/2008 від 20 березня 2008 року, встановлену на підставі договорів поруки від 20 березня 2008 року № SR-006/1960/2008/1 та № SR-006/1960/2008/2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту від 20 березня 2008 року у розмірі 159 020,36 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, а саме - 4 червня 2014 року, становить 1 881 736 грн. 74 коп., що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 140 085,34 дол. США, що еквівалентно 1 657 672 грн 83 коп., суми несплачених відсотків за кредитом за період з 23 грудня 2008 року по 1 січня 2010 року - 18 935,02 дол. США, що еквівалентно 224 063 грн 91 коп.

Пеню за прострочення виконання зобов'язань за період з 6 лютого 2013 року по 6 лютого 2014 року у розмірі 6 868 338 грн 93 коп. зменшено і стягнуто у розмірі 1 800 000 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 10 грудня 2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2, для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальному розмірі 5 681 736 грн. 70 коп.

У частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду відстрочено на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в частині припинення поруки ОСОБА_2, ОСОБА_4 сторонами не оскаржувалось та в цій частині набрало законної сили.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту від 20 березня 2008 року у розмірі 159 020,36 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 1 881 736 грн. 74 коп., що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 140 085,34 дол. США, що еквівалентно 1 657 672 грн. 83 коп., суми несплачених відсотків за кредитом за період з 23 грудня 2008 року по 1 січня 2010 року у розмірі 18 935,02 дол. США, що еквівалентно 224 063 грн. 91 коп., а також пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1 881 736 грн. 74 коп.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором кредиту від 20 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій.

У частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду відстрочено на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Справа в апеляційній інстанції переглядається колегією суддів в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-006/1960/2008, за умовами якого банк надав відповідачу на споживчі цілі суму у розмірі 142 000 доларів США терміном до 20 березня 2023 року зі сплатою за користування кредитом процентної ставки, визначеної п. 3 договору.

Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та сплачувати нараховані проценти щомісяця шляхом сплати ануїтетних платежів, визначених графіком, що є додатком № 1 до кредитного договору та його невід'ємною частиною.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 20 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-006/1960/2008/1, між банком та ОСОБА_4 - договір поруки № SR-006/1960/2008/2. За умовами договорів поруки відповідачі взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитодавцем за виконання позичальником умов кредитного договору як солідарні боржники.

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № PML-006/1960/2008 (майнової поруки), відповідно до якого остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

У зв'язку із невиконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 4 червня 2014 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед банком у розмірі 8 750 075 грн. 67 коп.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання відповідати перед позивачем за борги ОСОБА_2 своїм майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 10 грудня 2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Договір кредиту укладений у валюті США, загальна площа квартири, що перебуває в іпотеці, становить 82,2 кв.м та є постійним місцем проживання іпотекодавця та боржника.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що представник ОТП «Факторинг Україна» надав витяги з додатку № 1 до договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, який не може бути покладений судом в основу рішення, так як не завірений належним чином, а тому не є належним доказом у справі.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 5 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за умовами якого відповідно до вимог ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Факторинг» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, зокрема, за кредитними договорами. Предметом даного договору є продаж (переуступка прав) на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься в додатку 1 до договору).

Крім того, як свідчить п. 3.5 договору купівлі-продажу кредитного портфеля продавець зобов'язаний передати права за окремими договорами застави та/або за договорами іпотеки, укладеними між продавцем та боржниками для забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами. Передача таких договорів має бути оформлена відповідним договором про передачу прав на заставлене майно.

До ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором 20 березня 2008 року № ML-006/1960/2008, договорами поруки, укладеними з ОСОБА_3, ОСОБА_4, договором іпотеки від 20 березня 2008 року № PML- 006/1960/2008 (майнової поруки), укладеним з ОСОБА_5

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ч.2 ст. 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

На підтвердження своїх вимог, відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав належним чином завірений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с.38-44, т.1), витяги з додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 5.11.2010 року (а.с. 45-77, т.1), а тому висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у зв'язку із відсутністю належних доказів про перехід права вимоги, колегія суддів вважає помилковим.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із договору кредиту, позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та сплачувати нараховані проценти щомісяця шляхом сплати ануїтетних платежів, визначених графіком, що є додатком №1 до кредитного договору та його невід'ємною частиною.

Судом встановлено та ОСОБА_2 не спростовано, що вона не виконувала свої зобов'язання належним чином, що призвело до виникнення заборгованості.

Сума заборгованості складається з 159 020,36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, а саме: 4 червня 2014 року, становить 1 881 736,74 грн., а також 6 868 338,93 грн. пені, що разом складає 8 750 075,67 грн., що складається із: залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 140 085,34 доларів США, що еквівалентно 1 657 672,83 грн., суми несплачених відсотків за кредитом за період з 23 грудня 2008 року по 01 січня 2010 року - 18 935,02 доларів США, що еквівалентно 224 063, 91 грн., пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 06 лютого 2013 року по 06 лютого 2014 року в розмірі 6 868 338,93 грн.

ОСОБА_2 просила зменшити суму пені, оскільки вона перевищує суму завданого збитку, а також з урахуванням матеріального стану її сім'ї та її особисто, станом здоров'я її матері, яка є іпотекодавцем.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про зменшення суми нарахованої пені до загальної суми боргу за кредитом та відсотками за кредит, а саме з 6 868 338, 93 грн. до 1 881 736,74 грн..

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 159 020,36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, а саме: 4 червня 2014 року, становить 1 881 736,74 грн., та зменшена судом сума пені у розмірі 1 881 736,74 грн., а загалом 3 763 473,48 грн.

Щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.4 договору іпотеки та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до абз. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи положення ст. 7 вказаного Закону іпотекою, якщо інше не передбачено договором, забезпечується зобов'язання в повному обсязі, а відповідно до положень ст. 33 вказаного Закону передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основаного зобов'язання задовольнити вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № PML-006/1960/2008 (майнової поруки), відповідно до якого остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3.

Оскільки встановлено, що боржник ОСОБА_2 не виконувала свої зобов'язання належним чином, іпотекодавцем є відмінна від боржника особа - ОСОБА_5, яка передала свою квартиру банку в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, то вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38,39 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до звіту № 352-05-17 від 19 травня 2017 року про оцінку майна, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ПП «Тасадор» ринкова вартість квартири, загальною площею 82,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 становить 2 695 000 грн. 00 коп. (а.с.193-219).

Задовольняючи вказану вимогу позивача, колегія суддів виходячи з положень підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом встановлено, що кредитний договір укладено в іноземній валюті, загальна площа квартири, яка перебуває в іпотеці не перевищує 140 кв.м. та становить 82,2 кв.м., квартира є постійним місцем проживання іпотекодавця та у неї у власності не перебуває інше нерухоме житлове майно.

Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки належить відстрочити на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи вищевикладене, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним довором та звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню зухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати належить розділити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту № ML- 006/1960/2008 від 20.03.2008 року в розмірі 159 020, 36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, а саме 04.06.2014 року, становить 1 881 736, 74 гривень, що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 140 085, 34 долари США, що еквівалентно 1 657 672, 83 грн., суми несплачених відсотків за кредитом за період з 23.12.2008 року по 01.01.2010 року - 18 935,02 долари США, що еквівалентно 224 063, 91 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» пеню за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1 881 736,74 грн.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за договором кредиту № ML- 006/1960/2008 від 20.03.2008 року в розмірі 159 020, 36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості, а саме 04.06.2014 року, становить 1 881 736, 74 гривень, що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 140 085, 34 долари США, що еквівалентно 1 657 672, 83 грн., суми несплачених відсотків за кредитом за період з 23.12.2008 року по 01.01.2010 року - 18 935, 02 долари США, що еквівалентно 224 063, 91 грн., пені у розмірі 1 881 736,74 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки №PML-006/l960/2008 від 20.03.2008 року, а саме на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 82,2 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_5, 1941 року народження, на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 10.12.2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, визначену висновком суб'єкта оціночної діяльності у звіті про оцінку майна № 352-05-17 від 19 травня 2017 року у розмірі 2 695 000 грн. 00 коп.

В частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду відстрочити на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді