Справа № 397/777/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2017 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мирошниченка Д.В.,

із секретарем судового засідання Петренко Л.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ТОВ «АТ СЕРВІС» в якому просить: визнати недійсним з моменту укладення договір № 720688 від 25 грудня 2016 року з додатком № 1 та № 2, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО», стягнути з останніх на його користь кошти у розмірі 8654, 50 грн., визнати недійсним з моменту укладення Договір № 720688 від 25 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ СЕРВІС», стягнути з останніх на його користь кошти в сумі 7764, 12 грн., а також стягнути в дохід держави судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що 25.12.2016 року між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 720688, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему ОСОБА_2. Договір укладався шляхом його підписання сторонами та додатку № 1 і додатку № 2, які є невідємною частиною Договору.

25.12.2016 року між ним та ТОВ «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення, предметом якого є зобовязання сплатити повіреним винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» у сумі 7764, 12 грн., за рахунок довірителя. Відповідно до додатку № 1 до договору № 720688 метою його укладення було отримання автомобіля ZAZ Forza, вартістю 215670,00 грн. через систему придбання у групах ОСОБА_2. ОСОБА_3, ні в самому договорі, ні в додатках до нього не вказане підприємство з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер або дистрибютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого договору. Позивач вважає, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики. Зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки даним Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Зазначає, що при умові належного розяснення йому усіх умов та наслідків даного договору, він не погодився б на його укладення.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того зазначив, що після укладення оспорюваного договору, він виконував його умови, а саме сплачував періодичні платежі, проте, на теперішній час автомобіль так і не отримав, а тому перестав сплачувати платежі і звернувся до суду.

У письмових запереченнях на позов від 27.06.2017 року та 29.06.2017 року представники відповідачів, посилаючись на правомірність їх дій у відносинах із позивачем, просили відмовити у задоволенні позову. При цьому просили розгляд справи проводити без їх участі.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Установлено, що 25.12.2016 року між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» був укладений договір № 720688 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі з додатками до договору № 1 та № 2 (а.с. 32-41).

Згідно додатку № 1 до договору, позивач отримав право на придбання автомобіля марки ZAZ Forza, вартістю 21567000 грн. (а.с. 27).

25.12.2016 року між позивачем та ТОВ «АТ СЕРВІС» був укладений договір доручення № 720688 предметом якого є зобовязання сплатити повіреним винагороду ТОВ «АВТО ПРОСТО» у сумі 7764, 12 грн. (а.с. 30-31).

Тексти вказаного договору та додатків № 1 і додатку № 2 містять особисті підписи позивача.

На виконання умов договору позивач сплатив вступний внесок та щомісячні платежі у загальній сумі 16 418, 62 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанції та визнано сторонами у справі (а.с. 22-26).

Відповідно до ст. 1 Розділу І, п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2, п.п. 12.1.1, 12.1.2, 12.1.5 ст. 12 Розділу ІІ договору від 25.12.2016 року № 720688, предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об?єднаних періодичних платежів учасників групи через систему ОСОБА_2. Договір укладається шляхом його підписання сторонами Договору та підписання Додатку 1, який є невідємною частиною договору. ОСОБА_3 є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах ОСОБА_2. ОСОБА_3 забезпечує придбання автомобіля за рахунок обєднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до Внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобовязань, передбачених договором про адміністрування.

Учасник уповноважує ОСОБА_3 на організацію та адміністрування системи ОСОБА_2. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок Фонду групи. Учаснику, який сплатив загальну кількість періодичних платежів та виконує усі зобовязання щодо сплати винагороди адміністратора, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому розділі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобовязання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобовязань за договором.

Поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором, протягом усього існування групи, та повідомляються ОСОБА_3 постачальником.

Сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної у місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення.

Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ОСОБА_3 заяви про дострокове розірвання договору. Для здійснення повернення періодичних платежів учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти.

Якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобовязань за ним. Такому учаснику повертається уся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування.

Процедура отримання автомобіля учасником групи визначена у п.п. 8.1, 8.2 ст. 8 Розділу ІІ договору від 25.12.2016 року № 720688, згідно з яким, відповідно до договору із постачальником останній не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля. Учасник, якому надано право на отримання автомобіля, має право одержати автомобіль у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобовязання за договором та попередньо виконав наступні вимоги зазначені у п.п. 8.2.1.1-8.2.1.3.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вимога позивача про визнання договору недійсним з підстав введення його в оману, оскільки відповідач надав позивачеві неправдиву інформацію щодо строків отримання автомобіля, суд відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно вела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Процедура отримання автомобіля учасником групи визначена у ст. 8 Розділу ІІ договору від 25.12.2016 року № 720688, з якою позивач ознайомився перед підписанням оспорюваного договору. Зокрема, за умовами договору учасник має право на одержання автомобіля у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобовязання за договором та попередньо виконав визначені у договорі вимоги. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач протягом певного строку виконував свої обовязки щодо сплати щомісячних платежів, з чого випливає, що він був обізнаний з умовами договору, а тому суд відхиляє його доводи, що з боку відповідача мало місце заперечення обставин щодо часу передачі позивачеві автомобіля, які могли перешкодити вчиненню правочину, або замовчування існування цієї обставини.

Не знайшло свого підтвердження й посилання позивача на несправедливі умови договору.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 Закону України "Про захист прав споживачів", умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Суд не бере до уваги посилання позивача на відсутність у договорі визначення відповідальності відповідача перед учасником за невиконання договірного зобовязання, наявність у відповідача права в односторонньому порядку змінювати періодичні платежі, винагороди відповідача та інші платежі у випадку зміни поточної ціни автомобіля і відсутність у позивача права відмовитись від збільшеної ціни автомобіля, натомість можливість лише розірвати договір на невигідних для позивача умовах, як на порушення принципу добросовісності та справедливості.

Відповідальність сторін за невиконання зобовязань за договором передбачена у п. 13.1 ст. 13 договору, згідно якого сторони домовились, що наслідки невиконання зобовязання за договором регулюються умовами договору, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства. Фінансова установа несе повну майнову відповідальність перед учасником за невиконання фінансовою установою зобовязань по договору про адміністрування, наслідком чого стало невиконання усіма або окремими учасниками групи обовязків по сплаті періодичних платежів, які мають надходити у фонд групи.

Крім того, у ст. 2 Розділу ІІ договору визначено, що поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором, протягом усього існування групи, та повідомляються АвтоПросто постачальником. Умовами договору не передбачена можливість у відповідача змінювати розмір винагороди відповідача в односторонньому порядку, як це зазначає позивач, розмір винагороди відповідача визначений у додатку № 1 до договору. Такий спосіб визначення розміру періодичних платежів детально викладений у Розділі ІІ спірного договору та погоджений між учасником та ТОВ «АвтоПросто» шляхом підписання договору.

Що стосується посилання позивача на невигідні для нього умови у випадку розірвання договору, слід зазначити, що п.п. 12.1.1, 12.1.2 ст. 12 Розділу ІІ договору визначено порядок повернення коштів учаснику у випадку розірвання договору, де зазначено, сума що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної у місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання АвтоПросто заяви про дострокове розірвання договору.

Суд звертає увагу і на те, що спірним договором передбачено право позивача відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору. Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобовязань за ним, такому учаснику повертається уся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування.

Окрім того, позивачем не надано суду доказів про те, що він звертався до відповідачів з письмовою заявою про розірвання договору, якщо він був не згодний з його умовами, як це передбачено у самому договорі. Позивачем надано суду лише лист від відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» про те, що ОСОБА_1 звертався до них із заявою про повернення сплачених коштів, але аж ніяк не із заявою про розірвання договору.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено, що наслідком умов договору, які він вважає несправедливими, є істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживача.

Статтею 5 розділу І договору передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором. Тому, посилання позивача про те, що договір не містить положення про строк його дії є безпідставними.

Як було зазначено вище, предметом оспорюваного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак, а не сам автомобіль, як про це помилково зазначає позивач, тому доводи позивача про те, що предмет договору не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмета договору відповідно до ДСТУ, класифікаторів технічних умов тощо на увагу не заслуговує й не є підставою для визнання правочину недійсним на підставі ст.ст. 203, 184 ЦК України. При цьому слід зазначити, що марка та модель автомобіля зазначені у додатку № 1 до договору № 720688.

Наведене виключає наявність підстав як для задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваних договорів недійсними, так і вимоги про стягнення коштів у розмірі 8654, 50 грн. та коштів у сумі 7764, 12 грн., сплачених на їх виконання.

Щодо посилань позивача на незаконність та нечесність ведення підприємницької діяльності суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», поняття «фінансова послуга» - це операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року № 3462-ІV (введено в дію з 9 січня 2012 року), внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Вищевказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-40цс13 від 11.09.2013 року.

Відповідно до договору система "АвтоТак" це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг ОСОБА_3 з адміністрування системи придбання автомобілів у групах.

В п.1.3 ст..1 Розділу ІІ договору зазначено, що ОСОБА_3 зобовязується обєднати даний договір у групу з іншими договорами системи. Кожній сформованій групі надається порядковий номер. Кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі.

Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Договором (ст. 5, Договору), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи.

Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача.

Враховуючи те, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то можна зробити висновок, що дане товариство діє цілком легітимно (а.с.37).

Отже, суд не вбачає наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін договору № 720688 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі, оскільки умови цього договору визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, і позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про визнання правочину недійсним та застосування реституції, позивач у тексті позову взагалі не зазначає, яким чином договір доручення укладений між ним та ТОВ "АТ СЕРВІС" порушує його права. Більше того, у тексті позову взагалі не міститься посилань на порушення прав позивача компанією ТОВ "АТ СЕРВІС".

Зокрема, 25.12.2016 року між ТОВ "АТ СЕРВІС" та Позивачем було укладено договір доручення № 720688 та кошти в сумі 7764,12 грн. було сплачено на його виконання.

Відповідно до: п. 2.1 зазначеного договору:

«Між Довірителем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено Договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) в групах через систему АвтоТак № 720688 від 25.12.2016 р. (далі - Договір про адміністрування). Умовами Договору про адміністрування передбачений обов'язок Довірителя по сплаті на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» винагороди у розмірі 7764,12 грн., що визначена у Договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО», пов?язані з включенням Договору про адміністрування до системи АвтоТак та формуванням групи (далі - Винагорода ОСОБА_3).

п. 2.2. - Умовами Договору про адміністрування передбачено, що обов?язок Довірителя по сплаті Винагороди ОСОБА_3 виникає після повідомлення Довірителю номера групи, до якої він на лежить, та дати створення групи.

п. 2.3. - Шляхом укладення цього Договору Довіритель уповноважує Повіреного тлатити від імені Довірителя Винагороду ОСОБА_3, отриману Повіреним за цим /Договором.

п. 2.5. - Повірений зобов'язаний перерахувати Винагороду ОСОБА_3 протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання від ОСОБА_3 повідомлення про дату створення групи, до якої включено Договір про адміністрування, та номеру групи в системі АвтоТак.»

Таким чином, позивач уклав з ТОВ «АТ СЕРВІС» договір Доручення, відповідно до якого перерахував на рахунок свого Повіреного суму, що відповідає розміру Винагороди ТОВ "АВТО ПРОСТО" за Договором про адміністрування. В свою чергу повірений зобов?язався перерахувати винагороду на користь ТОВ "АВТО ПРОСТО" після формування групи, повідомлення позивачу дати її створення та номеру групи в системі АвтоТак. Відповідно, ані ТОВ "АТ СЕРВІС", ані ТОВ "АВТО ПРОСТО" не отримує коштів без достатніх правових підстав. Кошти перераховуються та отримуються на підставі відповідних договорів.

30.01.2017 року позивача було включено до групи 1260 та надано порядковий номер у групі 8, про що ТОВ "АВТО ПРОСТО" повідомило ТОВ "АТ СЕРВІС", а у ТОВ "АТ СЕРВІС" виник обов?язок щодо перерахування коштів на рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" на виконання Договору доручення укладеного з Позивачем.

30.01.2017 року ТОВ "АТ СЕРВІС" отримало повідомлення про формування групи та перерахувало кошти в сумі 7764,12 грн. на рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" виконавши таким чином доручення № 720688 у повному обсязі та у передбачений договором строк.

З наведеного вбачається, що у даному випадку про будь-яку безпідставність отримання коштів не йдеться, що підтверджується копією договору доручення (копія долучена позивачем до матеріалів справи), на який позивач посилається і у тексті позову.

Суд вважає, що вимоги позивача не грунтуються на чинному законодавстві та фактичних обставинах справи - відсутні правові підстави для визнання договорів недійсними та стягнення з відповідачів будь-яких коштів, відповідачами взяті на себе обов'язки виконано у повному обсязі та у повній відповідності до умов укладеного договору та договору доручення: кошти на даний час перераховано ТОВ "АВТО ПРОСТО" та вони відсутні у ТОВ "АТ СЕРВІС".

Тим більше, позивачем взагалі не зазначено та не доведено, яким чином виконані належним чином договір та договір доручення порушують його права та інтереси.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованим, недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім цього, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивач в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 214-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції - відмовити.

На рішення суду, протягом 10 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Кіровоградської області, через Олександрівський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/:

Копія вірна:

Рішення набуло законної сили "___"_________________ року та підлягає виконанню.

Оригінал рішення зберігається у справі № 397/777/17.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4