Провадження № 2/641/1090/2017 Справа № 641/2086/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання - Щеглової Г.О.

представника відповідача - Чистякової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Харкові про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Харкові про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

.В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 27.05.1974 р. він працював на Донецькій залізниці. 1 липня 1983р. при виконанні своїх трудових обов'язків з ним трапився нещасний випадок на виробництві: він отримав травму хребта.

Після проходження стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах позивач був направлений для огляду до МСЕК.

Вперше висновком МСЕК від 06 грудня 2001року позивачу була встановлена стійка втрати працездатності у розмірі 25 % (з переоглядом) Після переогляду на МСЕК висновком МСЕК від 10 грудня 2003р. йому була збільшена стійка втрата професійної - працездатності з 25% до 40% та встановлена інвалідність 3 групи.

Зараз він стоїть на обліку відповідача, який виплачував йому щомісячні страхові виплати. Також він є пенсіонером, та має статус «внутрішньо переміщена особа»,

Заподіяння йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я та її розмір позивач обґрунтовує тим, що за час його праці він зазнав ушкодження здоров'я: трудове каліцтво, тому переносив, переносить, продовжує переносити і буде переносити особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом його отримання: через втрату професійної працездатності в розмірі 40% та інвалідності 3 групи він не мав і не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю; регресну виплату, на думку позивачам, одержує невелику, через що в його родині склалось незручне матеріальне становище, що негативно позначається на його повсякденному сімейному житті, спричиняло, спричиняє та спричинятиме позивачу щоденно моральні страждання; через втрату працездатності в розмірі 40% протягом тривалого часу були частково порушені відносини з оточуючими його людьми, близькими, друзями та знайомими, тому що він через систематичне лікування був і зараз є частково обмежений у спілкуванні з ними, не має змоги, як раніше, вести активний відпочинок разом із ними. При цьому переносить моральні й психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у зв'язку з утратою його організмом значної частини нормальних життєвих функцій унаслідок отриманого ушкодження здоров'я; він позбавлений можливості і не може, як раніше, в повному обсязі виконувати роботу з господарства, при її виконанні зазнає постійні фізичні болі в спині суглобах, через це не може нормально спати; вказує, що змушений постійно лікуватися, що вкрай негативно відображається на його повсякденному стані, заподіюючи йому моральну шкоду, порушує його ї нормальні життєві зв'язки з членами родини та друзями. зазначає, що у наслідок встановлених висновками МСЕК обмежень він переносить постійні психічні та душевні переживання та страждання.

Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності у розмірі 40 000,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх в повному обсязі. Крім цього зазначив, що проти розгляду справи в заочному порядку він не заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Харкові не є належним відповідачем оскільки постановою від 07.06.2017 р. Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, було припинено виплату ОСОБА_2 щомісячної грошової суми , у зв'язку з відповідною заявою ОСОБА_2 від 01.06.2017 р. Крім того посилається на те, що відповідно електронного реєстру вперше довідка МСЕК №075714 ОСОБА_2 була видана 06.12.1995 року, а тому дія ЗУ «ПроПро загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності « на нього не поширюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Акту про нещасний випадок на виробництві №28 від 07.07.1983 року за формою Н-1, 01.07.1983 року о 16 год 00 хвилин, ОСОБА_2 під час виконання посадових обов'язків старшого дорожнього майстра отримав травму хребта ( а.с. 12-13)

За даним трудовим каліцтвом висновком МСЕК від 06.12.2001 року позивачу первинно було встановлено 25 % втрати працездатності з переоглядом, (а.с. 14) У подальшому після повторного проходжень комісій МСЕК ОСОБА_2 10.12.2003 р. встановлено 40% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності. (а.с.15).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. « Про судову практику в справах про відшкодування моральної )немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р « Про судову практику в справах про відшкодування моральної )немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того позивачем вказано перелік обставин, які заподіюють йому моральні страждання однак позивачем не надано розрахунку суми за кожну обставину окремо для відшкодування моральної шкоди

Як вбачається з матеріалів справи відповідач на користь ОСОБА_3 виплачував щомісячні страхові виплати, крім того на теперішній час позивач отримує регресну виплату, що підтверджує той факт, що позивачем отримуються всі необхідні виплати відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення цих вимог процесуального закону позивач ОСОБА_2 не надав та не довів обставин на які посилається , як на підставу своїх вимог, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Крім того відповідно до електронного реєстру потерпілих Функціональної підсистеми реєстрації страхових випадків довідка МСЕК №075714 ОСОБА_2 була видана 06.12.1995 року, а тому дія ЗУ «Про Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (прийнятий 23.09.1999) на нього не поширюється.

Посилання представника відповідача щодо того, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Харкові є неналежним відпвідачем, оскільки постановою від 07.06.2017 р. Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, було припинено виплату ОСОБА_2 щомісячної грошової суми , у зв'язку з відповідною заявою ОСОБА_2 від 01.06.2017 р. суд не приймає, оскільки позовна заява була подана 31.03.2017 року, тобто до зняття ОСОБА_2 з обліку.

Судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишені без задоволення, що відповідає положенням ст.. 88 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. А. Курганникова