Справа №: 398/5552/15-ц
провадження №: 2/398/84/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" червня 2017 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

за участі секретаря Борозни Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що у вересні 2008 року позивач та відповідач усно домовилися про ремонтні роботи фарбування автомобіля, виготовлення та пошив салону та сидінь автомобіля у строк трьох місяців. Позивач приїхала до відповідача у двір на автомобілі НОМЕР_1 та передала його ОСОБА_2 для виконання вищезазначених робіт. У позові ОСОБА_1 вказує, що ремонтні роботи не виконано та відповідач виявила недобросовісність при фарбуванні автомобіля та інших ремонтних робіт, розібрала автомобіль, залишила його без укриття від негативних природних умов та привела автомобіль в непридатний для експлуатації стан. Відповідач не змогла зібрати автомобіль чим завдала збитки позивачу більше ніж на 50 000 грн. 00 коп. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та судові витрати по справі. Під час розгляду справи позивач доповнила позовні вимоги, де збільшили в частині матеріальних збитків: просила стягнути з ОСОБА_2 3 270 грн. 00 коп. на вартість акумуляторної батареї та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задоволити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали повністю та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача заявив про застосування позовної давності, так як сплинуло більше трьох років з грудня 2008 року.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали у вересні 2008 року, точної дати сторони не памятають, усний договір про ремонтні роботи автомобіля «FORD MUSTANG» 1978 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2: фарбування автомобіля у червоний колір, виготовлення та пошив салону та сидінь автомобіля у строк трьох місяців. За вищевказаною домовленістю ОСОБА_1 передала у вересні 2008 року автомобіль «FORD MUSTANG» 1978 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 для здійснення ремонтних робіт та дані роботи виконувалися у дворі будинку, який належить останній.

Станом на лютий 2009 року ремонтні роботи не зроблені повністю, бо відсутні запчастини: гума для скла, бензобак та замок запалення.

Сторони дані обставини визнали, тому обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, відповідно ст. 61 ЦПК України.

Згідно договору купівлі-продажу №2009/1 від 20.09.2007 року, який укладено на Тавричній товарній біржі, ОСОБА_1 придбала автомобіль «FORD MUSTANG» 1978 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 та вартість даного автомобіля складала 5 000 грн. 00 коп.

Позивач у позовних вимогах вказує, що завдано шкоди автомобілю «FORD MUSTANG» 1978 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 та позивач має збитки на суму 53 270 грн. 00 коп.

Однак суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування колісним транспортним засобом (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Таким чином, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), але позивачем не надано відповідний розрахунок щодо збитків у розмірі 53 270 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що у 2008 році сторони зустрілися та обговорювали питання про купівлю позивачем гуми для віконного скла, бензобаку та замку запалення з метою складання автомобіля, а також для проведення остаточного розрахунку.

Ч . 1 ст. 509 ЦК України вказує, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна зі сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Однак, через те, що сторони не досягли згоди та позивач не придбала гуми для віконного скла, бензобаку та замку запалення, автомобіль «FORD MUSTANG» 1978 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 залишився у дворі будинку відповідача.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач фарбував автомобіль з білого кольору на червоний. Фарбування було добре, але внаслідок того, що автомобіль де кілька років стояв не захищений від дощу та снігу, тому по фарбуванню пішли бульби.

У судовому засіданні позивач стверджувала, що вона звернулась до правоохоронних органів із заявою щодо завдання їй майнової шкоди, але дільничний інспектор міліції Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області під час проведення перевірки за даним повідомленням, не вбачав ознак кримінального правопорушення, але вказав на цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами у даній цивільній справі виникли у звязку із укладенням в усній формі договору підряду і що з боку відповідача мало місце неналежне виконання свого обовязку щодо передачі замовнику спірного автомобіля після проведеного ремонту.

Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до положень ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовник а цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Статтею 873 ЦК України передбачено, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо.

Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Відповідач в ході судового розгляду підтвердила ту обставину, а позивач не заперечувала, що автомобіль не зібраний, так як гума для віконного скла, бензобак та замок запалення не були придбанні позивачем, бо бензобак протікав, гума для віконного скла пересохла та втратила відповідні властивості, а замок запалювання був взагалі відсутній в автомобілі та замість нього використовувалися для запалення дроти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 595 ЦК України визначено, що кредитор відповідає за втрату, псування або пошкодження речі, яку він притримує в себе, якщо втрата, псування або пошкодження стались з його вини.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Оскільки автомобіль «FORD MUSTANG» 1978 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 відповідач залишила у дворі свого будинку, тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв на власний розсуд та ризик, оскільки саме він повинен був забезпечити збереження майна, яке знаходилось у нього на підставі укладеного договору побутового підряду.

Твердження позивача його представника щодо неможливості надати відповідних даних експерту для проведення автотоварознавчої експертизи, які останній вимагав не заслуговують на увагу, оскільки позивач та його представник у разі складнощів подати докази, мали звернутися до суду з відповідним клопотанням про забезпечення доказів, але з таким клопотанням не зверталися. Судом неодноразово було розяснено про дане право, зокрема, 23 червня 2017 року, однак позивач та представник позивача даним правом не скористалися.

Відповідно до ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, позивач та представник позивача ухилилися від надання інформації, хоча без них провести експертизу неможливо, тому суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки вважає, що її результати стануть не на її користь, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, а саме відбувся відновлювальний ремонт автомобіля. Ця норма є винятком із загального правила, сформульованого у ч. 4 ст. 60 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди та не повязана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ЦК України). Також враховується інтенсивність і тривалість психічних переживань особи, характер негативних наслідків, заподіяних злочином.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У судовому засіданні представник відповідача звернувся з заявою про застосування строку позовної давності до вимог позивача, та на думку суду, дана заява заслуговує на увагу.

Так за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України.

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Початок перебігу позовної давності необхідно повязувати з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Аналізуючи пояснення сторін та матеріали справи: сторони домовилися про проведення ремонтних робіт протягом трьох місяців, з кінця вересня 2008 року, тому необхідно обчислювати початок строку позовної давності з 31 грудня 2008 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 23 листопада 2015 року, тобто більше ніж через 6 років, в той час коли статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно ч. 5 ст. 267 ЦК України суд може визнати поважними причини пропущення позовної давності і захистити порушене право, але, позивач або її представник не вказували причини пропуску строку та не зверталися з відповідними заявами про визнання причин пропуску строку поважними.

Оцінюючи дії позивача, яка більше шести років взагалі не вживала будь-яких належних заходів щодо автомобіля, а потім звернулась до правоохоронних органів із заявою про нібито вчинення відповідачем щодо неї злочину, при тому, що із ОСОБА_2 у неї виникли виключно цивільні правовідносини, зокрема, встановлено при розгляді даної цивільної справи, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як пропущено строк позовної давності.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 151, 153, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА