Справа № 760/6704/17
Провадження № 2-р/760/17/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретаря - Петраш Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23.11.2011 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, визнання права власності на частину житлового буднику та виділ частки в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в якій просить роз'яснити резолютивну частину рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23.11.2011 у зазначеній вище справі, а саме:

- роз'яснити в якій частині визнано частково недійсним реєстрацію житлового будинку АДРЕСА_1, проведену 15.10.1999 КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" на ім`я ОСОБА_3;

- роз'яснити на яку частку від всього будинку АДРЕСА_1 визнано право власності ОСОБА_1.

Обгрунтовуючи вказані вимоги, заявник посилається на те, що не зазначення в рішенні суду в якій частині визнано недійсною реєстрацію житлового будинку АДРЕСА_1, проведену 15.10.1999 КП "Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", на ім`я ОСОБА_3, та на яку частину усього спірного будинку визнано за ним право власності, позбавляє його можливості зареєструвати своє право власності на частину будинку, на яку за ним було визнано право власності, відповідно до зазначеного вище рішення суду.

Він двічі звертався до органів державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна з заявою зареєструвати своє право власності на спірне майно, але йому було відмовлено з тих підстав, що державному реєстратору не зрозуміло рішення суду.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити заяву ОСОБА_1, постановити ухвалу якою роз'яснити, що реєстрація будинку АДРЕСА_1, проведена 15.10.1999 на ім`я ОСОБА_3, визнавалася судом недійсною в частині 66/100 часток цього будинку; право власності ОСОБА_1 визнавалося на 43/100 частин всього будинку; право власності ОСОБА_2 визнавалося на 23/100 частин усього будинку; решта - 34/100 часток усього будинку залищилася у власності ОСОБА_3

Відповідач та її представник заяву позивача не підтримали і просили відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що позивач вже звертався до суду з заявою про роз'яснення рішення суду, йому було відмовлено в цьому, тому позивач втратив право на таке звернення і провадження за заявою ОСОБА_1 повинно бути закрито з підстав, передбачених ст.205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

3-тя особа - КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в судове засідання не направило свого представника. Про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи, оскільки відповідно до ч.3 ст. 221 ЦПК України неявка осіб, які брали участь у справі, не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та подану заяву про роз'яснення рішення суду, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Солом'янським районним судом міста Києва 23.11.2011 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: КП "Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, визнання права власності на частину житлового буднику та виділ частки в натурі, ухвалено рішення про часткове задоволення позову.

Визнано частково недійсною реєстрацію житлового будинку № АДРЕСА_1, проведену 15 жовтня 1999 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім`я ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини добудови під літ. "А-1" будинку № АДРЕСА_1 та виділено йому в натурі його частку яка близька до ідеальної і складається з наступних приміщень: перший поверх -приміщення гаражу І, площею 35,6 м.кв. з оглядовою ямою, сходів ІІ, площею 2,5 кв.м з ганком; другий поверх -веранда (кухня) 1-9 площею 11,7 кв.м, частина коридору 1-10 площею 9,0 м.кв., хол 1-11 площею 15,6 кв.м, комора (санвузол) 1-12 площею 2,2 кв.м., житлова кімната 1-13 площею 27,0 кв.м, веранда ІІІ площею 6,8 кв.м; загальною площею - 110, 4 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_1 влаштувати дверний проріз з дверним блоком між приміщеннями 1-10 та 1-11, 1-1 та 1-5, влаштувати перегородку в приміщеннях 1-5, 1-7 та в приміщенні 1-10, замурувати частину дверного прорізу між приміщеннями 1-1 та 1-5, 1-11 та 1-10.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості його частки, що перевищує ідеальну, в сумі 23 242 грн. 30 коп.

Залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 господарські споруди -огорожу та тротуар.

Залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 системи каналізації та водопостачання.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 12.04.2012 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 залишено без змін.

Відповідно до положень ст. 221 ЦПК України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

За змістом ст. 221 ЦПК України, рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Суть роз'яснення полягає втому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз'яснити положення постановленого ним рішення, яке нечітко ним сформульоване, давши більш повний, ясний зрозумілий виклад тих фрагментів рішення, які здебільше знаходяться у резолютивній частині та розуміння яких викликає труднощі.

Згідно п. 2 резолютивної частини рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23.11.2011 : «Визнано частково недійсною реєстрацію житлового будинку № АДРЕСА_1, проведену 15 жовтня 1999 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім`я ОСОБА_3».

При цьому, судом не зазначено в якій саме частині реєстрацію спірного житлового будинку за ОСОБА_3 визнано недійсною. Позивач просив суд визнати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 повністю недійсною. Суд, задовольняючи ці вимоги частково не вказав конкретної частини в якій реєстрація права власності на житловий будинок визнавалася недійсною

Як зазначив позивач в своїй заяві про роз'яснення рішення суду, вказана обставина унеможливлює виконання рішення суду і була підставою для відмови у проведенні державної реєстрації його права власності на частину будинку. Дані обставини підтверджуються наданими позивачем доказами, що містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в цій частині рішення суду підлягає роз'ясненню.

З матеріалів справи та тексту рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23.11.2011 вбачається, що за захистом порушеного права до суду звертався ОСОБА_1. Суд, ухвалюючи рішення, захищав права ОСОБА_1 і за наслідками розгляду справи дійшов висновку про визнання частково недійсною реєстрацію права власності ОСОБА_3 на жилий будинок АДРЕСА_1 в тій частині в якій порушуються права ОСОБА_1.

З мотивувальної частини рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23.11.2011 вбачаються наступні встановлені судом обставини.

«Відповідно до договору дарування від 22 червня 1989 року ОСОБА_3 була власником жилого будинку № АДРЕСА_1, який складався із однієї одноповерхової будівлі із цегли жилою площею 44,5 кв.м, зазначеною в плані під літерою «А» з господарськими та побутовими будівлями та спорудам: сараєм зазначеним під літерою «Б», погребом, вбиральнею, зазначеною в плані літерою «В», та огорожею, розташованими на земельній ділянці площею 600 кв.м.

03 серпня 1990 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 вселився у спірний будинок як член сім`ї власника.

За згоди власника будинку ОСОБА_3 у 1991 році розпочалося будівництво двоповерхової прибудови з мансардою до будинку АДРЕСА_1. При цьому, між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено усну угоду про створення спільної сумісної власності на спірний будинок.

05 квітня 1996 року управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Київської міської державної адміністрації ОСОБА_3 було видано дозвіл на введення спірного двоповерхового жилого будинку в експлуатацію, крім приміщень мансарди.

15 жовтня 1999 року жилий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім`я ОСОБА_3 та видано технічний паспорт.

Суд дійшов висновку що основним забудовником прибудови до старого будинку була ОСОБА_3, оскільки будівництво велось на належній їй земельній ділянці, і її право власності на частку в новоствореній прибудові виникло на підставі угоди про створення спільної власності, укладеної між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Факт укладення такої угоди між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було доведено належними та допустимими доказами.

У жовтні 2000 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, після чого ОСОБА_3 відмовилася виконувати умови укладеної угоди про створення спільної власності на спірний будинок, щодо реєстрації права власності на частину жилого будинку за позивачем.

Суд дійшов висновку про те, що між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено угода про створення спільної сумісної власності без визначення часток.

Визначаючи частку ОСОБА_1 в праві спільної власності на спірний будинок суд виходив с того, що ОСОБА_3 була власницею 1/5 частини вказаного будинку ще до укладення угоди про створення спільної власності, а частки учасників спільної власності на новостворену прибудову є рівними, виходячи з того, що між сторонами спільної сумісної власності не було досягнуто письмової угоди про визначення часток співвласників в новоствореному майні».

Таким чим, рішенням суду від 23.11.2011 було встановлено, що 1/5 частина всього будинку АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, а 4/5 частин усього будинку належали ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Виходячи з цього, якщо ОСОБА_3 була власницею 1/5 частини будинку, то добудова складає 4/5 частин від всього будинку: (1/1 - 1/5) .

Оскільки за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/8 частини добудови під літ. "А-1" будинку № АДРЕСА_1, то його частка у праві власності на цілий будинок становить 3/10 части: (3/8 х 4/5 = 12/40 = 3/10).

Таким чином, частка ОСОБА_1 у праві власності на весь будинок № АДРЕСА_1 становить 3/10 і саме на цю частину - 3/10 - всього будинку визнавалася частково недійсною реєстрація житлового будинку № АДРЕСА_1, проведена 15.10.1999 на ім`я ОСОБА_3, оскільки саме в цій частині реєстрація права власності за ОСОБА_3 порушує права позивача.

З огляду на викладене, враховуючи, що в цій частині рішення суду є незрозумілим і ця обставина позбавляє позивача можливості зареєструвати своє права на частину будинку, визнаного за рішенням суду, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 і роз'яснення рішення суду.

Заперечення відповідача та її представника щодо необхідності закрити провадження за заявою ОСОБА_1 про роз'яснення рішення суду з підстав, передбачених ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд відхиляє, оскільки раніше ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про роз'яснення мотивів ухваленого рішення, а в цьому провадженні позивач просить роз'яснити саме ухвалене рішення. Заперечення відповідача і її представника з приводу того, що роз'яснено може бути тільки усе рішення, а не його частина, є помилковим, тому суд ці заперечення також відхиляє.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23.11.2011 - задовольнити.

Роз`яснити рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23.11.2011 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, визнання права власності на частину житлового буднику та виділ частки в натурі, наступним:

- роз'яснити, що частково недійсною реєстрацію житлового будинку АДРЕСА_1, проведену 15.10.1999 КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" на ім`я ОСОБА_3, визнано в частині 3/10 частин будинку АДРЕСА_1;

- роз'яснити, що за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/8 частини добудови під літ. "А-1" будинку № АДРЕСА_1, що становить 3/10 частин від всього будинку АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В.Лазаренко