У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційними скаргами першого заступника прокурора Рівненської області Романчука Павла Івановича та представника Державної казначейської служби України - Осіпової Зої Володимирівни - на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав про те, що 24 листопада 2014 року під час обшуку за місцем фактичного проживання його зятя ОСОБА_9 були вилучені його особисті кошти в сумі 80 000 доларів США. Ухвали про арешт вилученого майна він не отримував, а тому звернувся до слідчого з клопотанням про повернення зазначених коштів, відповіді на яке не отримав. Пізніше йому стало відомо, що вилучені у нього гроші були викрадені з кабінету слідчого в ніч з 25 на 26 листопада 2014 року. Неправомірними та халатними діями слідчого, який не забезпечив схоронності тимчасово вилученого майна, йому завдано майнову шкоду у розмірі 80 000 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 1 724 000 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 12 березня 2015 року становить 80 000 доларів США, у рахунок відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - УМВС України) в Рівненській області на користь ОСОБА_6 1 724 000 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.

У задоволенні позову до Державної казначейської служби України відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6 1 724 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційних скаргах перший заступник прокурора Рівненської області та представник Державної казначейської служби України - Осіпова З.В. - порушують питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, про що свідчить виписка з погосподарської книги НОМЕР_1 від 24 червня 2015 року.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2014 року слідчому ОСОБА_7 в межах кримінального провадження № 0000107 було надано дозвіл на проведення обшуку у житлі та іншому володінні ОСОБА_9 (зятя позивача) за місцем його фактичного проживання поАДРЕСА_1.

Відповідно до протоколу обшуку від 24 листопада 2014 року за вказаною адресою був проведений обшук, за результатами якого у приміщенні вітальні житлового будинку в металевій коробці були виявлені грошові кошти в сумі 80 000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США.

Вилучені в ході обшуку речі, в тому числі грошові кошти, слідчим УМВС України в Рівненській області ОСОБА_7 25 листопада 2014 року були доставлені до службового кабінету в будівлі обласного УМВС України в Рівненській області та поміщені в індивідуальний сейф.

З письмових пояснень позивача встановлено, що під час обшуку він зазначав слідчому про належність саме йому виявлених коштів, що не заперечувалося у судовому засіданні і самим ОСОБА_7

Відносно позивача кримінальна справа не порушувалася і рішення про її закриття не приймалося, обшук та вилучення майна в належному позивачу будинку проведено працівниками міліції на законних підставах та у законний спосіб за ухвалою слідчого судді.

У ніч з 25 на 26 листопада 2015 року тимчасово вилучене під час обшуку помешкання позивача майно з кабінету слідчого зникло.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1658 від 30 грудня 2014 року за наслідками проведеного службового розслідування за фактом крадіжки матеріальних цінностей з кабінету слідчого, за грубе порушення вимог ст. ст. 100, 168 КПК України, постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року «Про затвердження Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», а також вимог п. 5.3.1 Положення про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 686 від 09 серпня 2012 року, що призвело до втрати тимчасово вилученого майна, слідчого спеціальної міліції відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого УМВС України в Рівненській області капітана міліції ОСОБА_7 звільнено з органів внутрішніх справ.

Як вбачається з висновку службового розслідування за фактом незадовільного виконання окремими посадовими особами УМВС України в Рівненській області функціональних обов'язків щодо дотримання порядку зберігання і схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, технічного укріплення органів і підрозділів внутрішніх справ та організації охорони на об'єктах обласного управління, службовим розслідуванням встановлено вину ОСОБА_7 у вчиненні дисциплінарного проступку, який виразився у незабезпеченні схоронності тимчасово вилученого майна.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, яке знаходиться на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області та за яким ОСОБА_7 пред'явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а саме: неналежне виконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_6 та спричинило тяжкі наслідки.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, керуючись ст. 1172, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, вважав, що особою відповідальною за шкоду, заподіяну позивачу втратою вилученого під час обшуку у його помешканні майна, є УМВС України в Рівненській області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком місцевого суду, однак вважав, що відповідно ст. 25 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», стягнення шкоди, завданої позивачу УМВС України в Рівненській області слід здійснити з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 5 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) на працівника міліції покладається виконання ряду обов'язків, спрямованих на забезпечення гідного, гуманного ставлення до особи, поваги та захисту прав людини. У разі невиконання працівниками міліції вимог, встановлених цією статтею, особа, права якої були порушені, та/або її представники (родичі, захисник) можуть звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди у встановленому законом порядку (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), вартість вилученого майна, якщо його повернення в натурі та в тому ж стані стало неможливим).

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону № 565-XII працівник міліції, який виконує свої обов'язки відповідно до наданих законодавством повноважень та у межах закону, не несе відповідальності за завдані збитки. Такі збитки компенсуються за рахунок держави. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду позивач посилався на те, що неправомірними та халатними діями слідчого, який не забезпечив схоронності тимчасово вилученого майна, йому завдано майнову шкоду.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що за відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу) (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16).

Внаслідок чого, судами попередніх інстанцій застосовано закон, який не поширюється на спірні правовідносини (ст. 1172, ч. 6 ст. 1176 ЦК України), та не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ст. 1174 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій в порушення ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України, встановивши, що обшук та вилучення майна в належному позивачу будинку проведено працівниками міліції на законних підставах та у законний спосіб за ухвалою слідчого судді, не вставили обставин, що складають основу виникнення правовідносин щодо відшкодування шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України, та не з'ясували: на підставі чого у службової особи УМВС України, слідчогоОСОБА_7,виник обов'язок повернути тимчасово вилучені кошти та чи виник він взагалі; чому тимчасово вилученні кошти підлягають поверненню саме позивачу та чим підтвердженого його право власності на вказані кошти.

Також, судами попередніх інстанцій не враховано, що причинний зв'язок між неправомірними та халатними діями слідчого ОСОБА_7, який не забезпечив схоронності тимчасово вилученого майна, та завданою позивачу шкодою буде існувати лише при наявності обов'язку повернути саме позивачу тимчасово вилучені грошові кошти.

Враховуючи викладене, застосування судами попередніх інстанцій закону, який не поширюється на спірні правовідносини та не застосування закону, який підлягав застосуванню, а також порушення судами при розгляді справи норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги першого заступника прокурора Рівненської області Романчука Павла Івановича та представника Державної казначейської служби України - Осіпової Зої Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова