АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 752/2315/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/7975/2017Головуючий у суді першої інстанції - Шумко А.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 23 382,42 грн. пені, 1 406,77 грн. три відсотки річних та 22 610,28 грн. інфляційних втрат у зв'язку з порушенням відповідачем строку сплати страхового відшкодування (а.с. 2-6).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2016 позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь ОСОБА_3 23 382,42 грн. пені, 1 406,77 грн. три відсотки річних та 22 610,28 грн. інфляційних втрат, а також 551,20 грн. судового збору (а.с. 39-42).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2017 заяву ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 70, 71).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає сплату боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання, трьох відсотків річних і інфляційних втрат, регулює зобов'язальні правовідносини, тобто застосовується у разі порушення грошового зобов'язання. Дані правовідносини сторін є деліктними і відшкодування шкоди у розумінні приписів законодавства є цивільно-правовою відповідальністю, а не борговим (грошовим) зобов'язанням. Відтак обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат не виникає у випадку відшкодування збитків та шкоди (деліктне зобов'язання), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (а.с. 74, 75).

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а відтак їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, проте зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона містить доводи лише щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних і інфляційних втрат. Натомість апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині стягнення пені, а тому в цій частині суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості переглядати ухвалене судом рішення.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд першої інстанції керувався вимогами ст. 625 ЦК України, яка встановлює обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити кредиторові борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 10.07.2014 о 17 год. 50 хв. по вул. Кільцева дорога в м. Києві сталася дорожня транспортна пригода за участю автомобілів марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4, автомобіля марки «Renault Fluence», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3., та автомобіля марки «Scoda Октавія», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2014, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (даної ДТП), цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» відповідно до Полісу № АС/9917955 (а.с. 7-8).

15.09.2014 водій ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.9).

Згідно з п.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Оскільки заява на виплату страхового відшкодування була подана ОСОБА_3 та отримана ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» 15.09.2014, то останнє повинно було виплатити страхове відшкодування до 15.12.2014 (90 днів).

ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» лише 02.12.2015 здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 48 624 грн. 25 коп. (а.с. 10), спричинену останньому з вини застрахованої особи, прострочивши тим самим виконання свого обов'язку на 352 дні (з 15.12.2014 по 01.12.2015).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач уклавши з ОСОБА_4 (винною особою в ДТП) договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс № АС/9917955), взяв на себе зобов'язання здійснити виплату страхового відшкодування потерпілій особі у випадку настання страхового випадку з вини страхувальника.

Крім того, такий обов'язок зі сплати страхового відшкодування потерпілій особі покладений на страховика й Законом.

Отже, як договором так і законом на страховика покладений обов'язок виплати страхового відшкодування з метою відшкодування потерпілій особі заподіяної майнової шкоди протиправними діями страхувальника, у відповідному розмірі, який визначається шляхом проведення оцінки. Тобто, в даному випадку відповідач, як страховик, мав саме грошове зобов'язання перед позивачем, як потерпілим, яке не було ним виконано у визначений договором та законом строк.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці три відсотки та індекс інфляції нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним (чи звільнення його від сплати) неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Наведений судом у рішенні розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідає вимогам закону і не спростовується відповідачем.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до даних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення на захист інтересів потерпілого.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» - відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва