Справа № 606/117/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

позивача - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3А представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист гідності та честі і спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання такою, що не відповідає дійсності, принижує гідність та честь, поширену ОСОБА_3 серед мешканців с. Дарахів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 інформацію про те, що ОСОБА_1 вбив сина ОСОБА_3 та стягнення 25000,00 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 січня 2017 року близько 19.30 год. біля магазину в с. Дарахів в присутності мешканців ОСОБА_5, ОСОБА_6 І,М., ОСОБА_7 під час привітання позивача з відповідачем, останній виразився нецензурною лайкою в сторону позивача. Намагаючись зясувати причину таких дій, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3, натомість, знову почув образи, нецензурні слова, до того ж відповідач вилив позивачу в обличчя гарячу каву, яка була у нього в руках, при цьому сказавши, що ОСОБА_1 вбив сина ОСОБА_3

Позивач вказує, що з сином відповідача дійсно сталася трагедія, внаслідок штовханини, яка відбулася 04 грудня 2013 року він отримав травму, а в 2014 році помер. Проте, позивач до цієї трагедії не має ніякого відношення, оскільки того ж дня доїжджав в м. Київ, де відбувалися революційні події. Крім того, мешканець села, який причетний до подій із сином відповідача засуджений та відбуває кримінальне покарання.

Таким чином, відповідач фактично стверджуючи про вчинення позивачем тяжкого злочину, з метою образи, поширив наклепницьку, образливу та недостовірну інформацію щодо позивача, яка принижує честь та гідність. Також позивач вказує, що своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, оскільки його образили, зневажили як людину, безпідставно звинуватили у вчиненні тяжкого злочину в присутності мешканців села. ОСОБА_1 відчуває постійну емоційну напругу, яка заважає спілкуватися з оточуючими, крім того, позивач змушений прикладати суттєвих зусиль для спростування вказаної інформації та оцінює завдану шкоду в розмірі 25000,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, просив задовільнити їх повністю. Вказав, що 11січня 2017 року приїхавши автомобілем, в якому перебувала ОСОБА_7, привітався біля входу до мешканців села ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, на що останній відповів нецензурною лайко. Позивач намагався зясувати в чому причина такого ставлення, оскільки не вважав, що своєю поведінкою міг якось образити відповідача. В свою чергу, відповідач знову обізвав позивача нецензурними словами та вилив в обличчя гарячу каву, сказавши в присутності мешканців села ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, що позивач вбив сина відповідача.

ОСОБА_1 додав, що він співчуває відповідачу з приводу трагедії, яка сталася з його сином, однак це не дає права відповідачу обвинувачувати позивача у вчиненні злочину, таким чином ставити в незручне становище позивача та його сімю перед односельцями.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з мотивів наведених в позові, відмітив, що поширивши серед мешканців села Дарахів недостовірну, образливу та наклепницьку інформацію відповідач завдав моральної шкоди позивачу, порушив нормальний ритм його життя, змушуючи позивача прикладати додаткових зусиль для спростування інформації та виправдовуватись перед друзями, знайомими, односельцями.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що 11 січня 2017 року між ним та позивачем дійсно виникла суперечка біля магазину в с. Дарахів, оскільки відповідач стояв біля магазину, пив каву, яку купив напередодні та розмовляв з мешканцями села Юрків та ОСОБА_5. Через деякий час до магазину підїхав ОСОБА_1, підійшов та привітався. Відповідач відвернувся та відійшов, оскільки не мав бажання спілкуватися з позивачем. Позивач почав в навязливій формі зясовувати чому відповідач з ним не привітався.

ОСОБА_3 не заперечив, що тримав в руках каву, яку напередодні купив в магазині, і розвертаючись до позивача, необережно розлив її на останнього, однак спеціально та ще й в обличчя не виливав. Відповідач сказав позивачу, що це його особиста справа з ким вітатися, а з ким ні, на що позивач сказав: «Я зітру тебе в порошок». В подальшому Юрків забрав ОСОБА_1, останній пішов в магазин, і на цьому конфлікт вичерпався.

ОСОБА_3 вказав, що не говорив про те, що позивач вбив його сина, не виражався нецензурними словами чи ще якось ображав позивача, і якби позивач сам не підійшов до нього і не намагався якось вияснити ситуацію - жодного конфлікту між сторонами не було б.

Представник відповідача ОСОБА_4 не визнавши позовних вимог в повному обсязі зазначила, що позивачем не доведено факт поширення недостовірної інформації серед мешканців села. Крім того, позивачем не надано будь - яких доказів того, що йому була спричинена моральна шкода та не обґрунтувано її розміру, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судом встановлено наступні обставини:

11 січня 2017 року близько 19.30 год. біля магазину, що в селі Дарахів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт. Дану обставину визнали сторони по справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п.4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1 (надалі- Постанова Пленуму ВСУ), чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

У п.15 тієї ж Постанови Пленуму ВСУ, звернуто увагу судів, що при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Поширення інформації - це опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірна інформація - це інформація, що не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або, які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч.2 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ визначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦКУ і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факт поширення інформації відповідачем, оскільки, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбувалася розмова на підвищених тонах, але свідки не чули від ОСОБА_3 фрази про те, що ОСОБА_1 вбив його сина.

Так свідок ОСОБА_6, який безпосередньо був присутній біля позивача та відповідача в момент суперечки та заспокоював сторін конфлікту, показав, що жодних слів про вбивство сина ОСОБА_3 не чув, бачив, що на одязі позивача була розлита кава, однак чи з не обережності відповідач вилив каву чи навмисно не бачив, крім того відмітив, що відповідач купив каву напередодні, близько 10-15 хв, і коли приїхав позивач, відповідач відвернувся від нього, не бажаючи розмовляти.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_7 про те, що вона чула, як ОСОБА_3 кричав до ОСОБА_1 «Ти вбивця, ти вбив мого сина», вказавши, що ці фрази вона чула чітко, оскільки було відкрито вікно біля водійського сидіння, бачила як відповідач вилив на позивача гарячу каву, так як було багато пари. Визначаючись щодо критичності показів свідка Кравець суд враховує, що свідок, яка є нареченою позивача та перебуває з ним в приязних відносинах, знаходилась в салоні автомобіля за декілька метрів від входу в магазин, тобто на деякій відстані безпосередньо від учасників конфлікту. Як показав свідок ОСОБА_5, який в цей момент також перебував біля автомобіля, відкривши пасажирську дверку та ставлячи запчастини в автомобіль, що конкретно між собою говорили позивач та відповідач не було чути, оскільки автомобіль знаходився на відстані від входу, крім того повз автомобіль проїжджали інші транспортні засоби, що створювало додатковий шум. Крім того, покази свідка ОСОБА_7 спростовуються показами свідка ОСОБА_6, який був безпосередньо біля учасників конфлікту, показами відповідача, які є узгодженими між собою.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, так як позивачем не доведено факт поширення інформації відповідачем, відповідно позивачем не доведено порушення його особистих немайнових прав, відтак відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд ---

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання такою, що не відповідає дійсності, принижує гідність та честь, поширену ОСОБА_3 серед мешканців с. Дарахів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 інформацію про те, що ОСОБА_1 вбив сина ОСОБА_3 та стягнення 25 000,00 грн. моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка