Дата документу 22.06.2017
Справа № 320/2617/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області

в складі головуючого судді Редько О.В.,

при секретарі Мазуріній О.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3О

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, треті особи Мелітопольська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, треті особи Мелітопольська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності.

В судове засідання зявилися позивач, його представник, відповідачка ОСОБА_3 та її представник.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася,

Від ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду надійшла заява про забезпечення позову, яка обгрунтвоана наступним.

Відповідачка по справі 06 квітня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, а тому намагається відчужити спірну квартиру, яка являється предметом позовних вимог.

06 квітня 2017 року ухвалою суду було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_8, померлим 04.01.2009 року та ОСОБА_9, померлою 12.08.2014 року та на грошові кошти, що зберігаються на депозитних рахунках в АТ «Ощадбанк» (ОПЧ ТВБВ №10007/092-ЗОУ АТ «Ощадбанк»): в гривні (UAH) № рахунку 4307 (договір вкладу для фізичної особи №7654307) та в доларах США (USD) № рахунку 4807 (договір вкладу для фізичної особи №7654807).

Однак, як вказує заявник, відповідачка встигла відчужити квартиру, що підтверджує наданою інформаційною довідкою, шляхом укладення договору дарування 06.04.2017 року між ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_5

Просить накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_10 (НОМЕР_1), в межах позовних вимог а саме 262860,00 (двохста шістдесяти двох тисяч вісімсот шістдесяти) гривень 00 коп., оскільки подальше відчуження цього майна взагалі унеможливить виконання рішення по стягненню боргу.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник заперечували проти задоволення заяви та просили відмовити в її задоволенні з підстав необґрунтованості.

Суд, дослідивши доводи заяви, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про необхідність задоволення даної заяви.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачено, що в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1/ причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2/ вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; 3/ інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відсутність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суддею беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Зважаючи на позицію, викладену у п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 84563408 від 07.04.2017 року ОСОБА_3 06.04.2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та в той же день відчужила за договором дарування квартиру АДРЕСА_1, яка вже на той час перебувала під арештом за ухвалою суду від 06.04.2017 року.

На даний час вищевказана квартира зареєстрована за ОСОБА_11, яка являється донькою ОСОБА_3 та відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7

Вищевказані дії відповідачки по відчуженню арештованої квартири призвели до того, що заходи забезпечення позову вжиті за ухвалою суду від 06.04.2017 року не забезпечили схоронність майна.

До теперішнього часу спір не врегульовано, враховуючи це існує реальна загроза подальшого відчуження спірного майна, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по цій справі, а саме: відповідач відчужить майно, подарує його, обміняє або іншим чином відбудеться зміна власника є підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 151 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, треті особи Мелітопольська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним та скасування реєстрації права власності задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_10, в межах позовних вимог а саме 262860,00 (двохста шістдесяти двох тисяч вісімсот шістдесяти) гривень 00 коп.

Копію ухвали направити сторонам.

Згідно зі ст. 153 Цивільного процесуального кодексу, виконання цієї ухвали здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 154 Цивільного процесуального кодексу особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк предявлення до виконання 1 рік.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_12