Справа № 201/1844/17
Провадження № 2-з/201/217/2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 307», ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 307», ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивачем заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, оскільки невжиття таких заходів може призвести до негативних наслідків і перешкодити відновленню порушеного права позивача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року скасовано та передано питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, що приймають участь у справі може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, з обґрунтуванням необхідності його застосування, та інші відомості, необхідні для забезпечення позову, а ст. 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить просить: визнати за батьком ОСОБА_4, який помер 25 грудня 2010 року в м. Дніпрі, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2; встановити факт прийняття позивачем спадщини та визнати за ним право власності на 1/3 частину долі квартири АДРЕСА_2, яка належала його батькові ОСОБА_4; визнати свідоцтво про право власності, видане на імя ОСОБА_5, на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг да дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради ОСОБА_6.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів, що відповідачем здійснюються заходи щодо відчуження спірної квартири, а також існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на спірну квартиру обмежить право відповідача у користуванні нерухомим майном. На це звернута увага суду першої інстанції апеляційним судом Дніпропетровської області при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про накладення арешту на спірну квартиру.

Ураховуючи вищезазначені положення ст. 151, 152 ЦПК України, відповідні розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 152, 208- 210, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 307», ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П.Ходаківський