Справа № 645/1028/17
Провадження № 2/645/1138/17
03 липня 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Ульяніч І.В.
при секретарі - Чигринової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком № 24 по пров. Речицькому в м. Харкові.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона є власницею будинку № 24 по пров. Речицькому в м. Харкові та коли її син ОСОБА_3 почав мешкати разом з цивільною дружиною ОСОБА_2, з її згоди, за вказаною адресою було зареєстровано відповідача та її доньку ОСОБА_4 Однак ОСОБА_2 жодного дня за адресою: м. Харків, пров. Речицький, 24, не мешкала, оскільки у сина є власний житловий будинок, де він на теперішній час проживає зі своєю донькою ОСОБА_5 На неодноразові прохання позивача знятися з реєстрації за спірною адресою відповідач не відреагувала. Позивач вказувала, що жодної домовленості з ОСОБА_2 щодо збереження за нею житлової площі не існує, за комунальні послуги ОСОБА_1 сплачує самостійно.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її повноважний представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зазначивши про обставини, викладені вище, та просили їх задовольнити. Позивач також пояснила, що з 2011 року ОСОБА_2 мешкала разом з її сином та на прохання останнього відповідача було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак жодного дня вона у спірному будинку не мешкала, її особисті речі в будинку відсутні. Рік тому ОСОБА_2 припинила проживати разом з її сином, жодної домовленості з відповідачем щодо збереження за нею житлової площі не існує. ОСОБА_1 вказувала, що реєстрація місця проживання відповідача у будинку змушує її сплачувати за ОСОБА_2 комунальні послуги. Позивач не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі.
ОСОБА_2, яка належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, до суду не зявилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд за її відсутності та письмових заперечень проти позову не надала.
Враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.
Згідно договору дарування житлового будинку від 30.10.2009 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24293119 від 29 жовтня 2009 року, наданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 13 жовтня 2009 року належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Харків, пров. Речицький, 24.
Встановлено, що за адресою: м. Харків, пров. Речицький, буд. 24, зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Відомостями (Довідкою) про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні, № 3556-12 від 29 грудня 2016 року та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Харківській області від 22 березня 2017 року.
Згідно інформаційної довідки від 02 березня 2017 року, наданої Немишлянським ВП ГУ НП в Харківській області, за адресою: м. Харків, пров. Речицький, буд. 24 зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, однак приблизно з вересня 2013 року по теперішній час фактично за вищевказаною адресою проживає лише ОСОБА_1
В судовому засіданні ОСОБА_7, допитана в якості свідка, пояснила, що з 1970 року є сусідкою ОСОБА_1, яку знає приблизно 20 років. Свідок була в гостях у позивача, однак жодного разу ОСОБА_2 не бачила, ОСОБА_1 після смерті чоловіка майже двадцять років мешкає одна. Востаннє ОСОБА_7 була в гостях у позивача взимку.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1, яку знає з дитинства. ОСОБА_2 за адресою: м. Харків, пров. Речицький, буд. 24, свідок ніколи не бачила, оскільки остання у спірному будинку не мешкала. ОСОБА_8 також зазначала, що понад десять років ОСОБА_1 за вказаною адресою мешкає одна.
Встановлено, що за період з 2015 року по теперішній час ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з будь-якими заявами до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області не зверталася (довідка Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області № 712/119-59/15-2017 від 23 січня 2017 року).
З довідки КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» від 24 січня 2017 року за № 40 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, за період з 2013 року по теперішній час за медичною допомогою до поліклініки не зверталась, амбулаторна карта в реєстратурі поліклініки відсутня, лікарняний листок не надавався.
Судом не беруться до уваги наявні в матеріалах справи акти від 10 серпня 2016 року та 22 лютого 2017 року щодо не проживання ОСОБА_2 за адресою: м. Харків, пров. Речицький, буд. 24 як такі, що не завірені посадовою особою, тобто, за ч. 1 ст. 59 ЦПК України, є доказами, одержаними з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач була зареєстрована в спірному будинку, як дружина сина позивача по справі, що підтверджується також довідкою з місця мешкання від 29.12.2016 року. Але не мешкає в спірному будинку тривалий час, без поважних причин, а саме з моменту реєстрації з 2013 року, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує.
Судовим розглядом встановлено, що наявність реєстрації відповідача у спірному будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право ОСОБА_2 на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.
З огляду на те, що ОСОБА_1 є власником будинку № 24 по пров. Речицькому в м. Харкові та реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу у здійсненні нею права користування і розпорядження своїм майном, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком № 24 по пров. Речицькому, в м. Харкові.
Відповідачу, яка не приймала участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Фрунзенського районного суду І. В. Ульяніч