Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Первомайськ

Справа :484/823/17

Номер провадження : 2/484/687/17

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді Фортуни Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Левицької І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 2003 р. вона мала намір придбати невеликий приватний будинок, який розташований по вул. Поповича, 47-б поряд з належною їй земельною ділянкою. Вказаний будинок належав ОСОБА_3, який помер 22.07.2003 р. Продавав будинок ОСОБА_2, який перебував у родинних відносинах з власником будинку. В серпні 2003 р. позивач віддала гроші ОСОБА_2 і отримала від нього розписку про те, що він продав їй зазначений будинок. З того часу позивач проживає у зазначеному будинку, ремонтує його, користується земельною ділянкою. Узаконити право власності на вказаний будинок позивач не має змоги, оскільки відповідач ухиляється від оформлення спадщини. Вважає, що набула права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Поповича, 47-б в м. Первомайськ за набувальною давністю, оскільки добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном протягом більш ніж десять років. Просить позов задовольнити, визнати за нею право власності на житловий будинок за набувальною давністю.

У судове засідання позивач не з'явилась; у телефонограмі, адресованій на імя суду, просить слухати справу у її відсутність; позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі; позов визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з розпискою від 05.12.2003 р., ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 10 000,00 грн. за будинок по вул. Поповича, 47-б, який належить йому на праві власності за спадщиною.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області № 563 від 25.09.2000 р., житловий будинок, розташований в м. Первомайськ по вул. Поповича, 47-б, належить ОСОБА_3. Зазначене підтверджується також довідкою Первомайського МБТІ № 330/04-02-03 від 04.07.2017 р.

ОСОБА_3 помер 22.07.2003 р., свідоцтво про смерть 1-ФП № 152886 від 23.07.2003 р.

Згідно з листом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 1141/01-16 від 08.06.2017 р., спадкова справа після смерті 22.07.2003 р. ОСОБА_3 не заводилась.

Відповідно до висновку про вартість майна від 10.03.2017 р., ринкова вартість житлового будинку за адресою: вул. Павла Поповича, 47-б, м. Первомайськ Миколаївської області становить 62 200,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

В силу ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001 року.

Таким чином інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність законного обєкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї з них виключає можливість для позитивного вирішення справи.

При цьому, зазначена стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю.

Зокрема, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Крім того, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, та безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом 10 років, а для рухомого майна 5 років).

Законний обєкт володіння означає, що річ, якою володіє особа (особи), не виключений з цивільного обороту та не обмежений в цьому.

Виходячи з аналізу вищевказаної статті, обов'язок по доведенню обумовлених обставин, в силу вищевказаної норми права, покладається саме на позивача.

Зазначене узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, право власності на житловий будинок № 47-б по вул. Поповича в м. Первомайськ Миколаївської області зареєстровано за ОСОБА_3, який помер 23.07.2003 р., доказів прийняття відповідачем спадщини суду не надано.

Також з матеріалів справи вбачається, що 05.12.2003 р., тобто до спливу строку на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті власника спірного будинку, сторони домовилися про купівлю-продаж вищевказаного житлового будинку, в порядку виконання якого позивач передала відповідачу кошти в розмірі 10 000,00 грн. Однак, в подальшому укладання та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку не відбулося.

Таким чином, спірне майно є законним обєктом володіння та має місце відкритість володіння позивачем обумовленим майном.

Проте, відсутня така ознака, як добросовісність (безтитульність) володіння. Позивач знала, що володіє чужою річчю, тобто, що у речі є власник, мала інформацію про особу власника спірного майна. При цьому, не надала суду доказів того, що вона є законним володільцем майна, тобто набула його на законних підставах. Таким чином, позивач не довела, що вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірний будинок.

За відсутності такої ознаки, як добросовісність, наслідки ст. 344 ЦК України до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Крім того, суд вважає, що позивач не довела безперервність володіння вищезазначеним майном протягом десяти років.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову, за таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1, 15, 16, 344, 397 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок № 47-б по вул. Поповича в м. Первомайськ Миколаївської області за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Ю. Фортуна