АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4035/17 Справа № 209/2551/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Решетник Т. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвій Л.О.,Пидищи М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за поданням головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області Добриднік Сергія Анатолійовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області Добриднік Сергія Анатолійовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3 - задоволено (а.с.18-19).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні подання (а.с.27-30).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 28.03.2016 року видано виконавчий напис № 2317 Приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" боргу в сумі 434713,57 грн. (а.с.4)

Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинська ГТУЮ у Дніпропетровської області від 06.06.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №51344598 за зазначеним написом виконавчим (а.с.6).

Відповідно до довідки від 03.06.2016 року стягувачем було встановлено, що боржник неофіційно працевлаштований в м. Дніпродзержинськ та фактично мешкає в найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до акту від 13.06.2016 року державним виконавцем згідно ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" здійснено вихід за адресою мешкання боржника, ніхто двері не відкрив (а.с.8).

Відповідно до інформаційної довідки визначено все належне на праві власності майно боржнику ОСОБА_3 (а.с.9-10).

Згідно направлених запитів, отримано інформацію від Державної податкової служби України (а.с.12), Пенсійного фонду України (а.с.11).

Задовольняючи подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, суд першої інстанції посилався на ст. 377-1 ЦПК України та виходив із того, що боржник знає про невиконане зобов'язання по виконавчому напису № 2317 виданого Приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО, Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в сумі 434713,57 грн., однак не виконує його та поважності причин невиконання не вказує, що є ознаками ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника.

Однак, з зазначеними висновками суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження " та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України: в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження " спрямовані на погашення боргу. Також не надано доказів того, що боржник знає про наявність зобов'язання, ухиляється від виконання зобов'язань, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють його виконання, що боржник за час виконання виїжджав за межі України, що призвело до неможливості вчинення певних виконавчих дій, або боржник безпідставно та неодноразово не з'являвся на виклики державного виконавця.

Таким чином, посилання суду, як на підставу задоволення подання, на те, що боржник знає про невиконане зобов'язання по виконавчому напису № 2317 виданого Приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО, Бондар І.М., неодноразово викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості, але заходи щодо погашення заборгованості не вживає, що на сумку суду 1 інстанції й свідчило про ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника, є передчасним, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду 1 інстанції і передає питання на новий розгляд до суду 1 інстанції, якщо воно було вирішено з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, передчасно та без належного з'ясування і оцінки фактичних обставин справи, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 377-1 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року - скасувати та передати питання щодо розгляду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: