Номер провадження: 22-ц/785/4183/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко Марія Дмитрівна, комунальне підприємство «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який неодноразово був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, посилаючись на те, що 20 березня 2003 року ОСОБА_2 уклала договір позики з ОСОБА_3 на загальну суму 86180,5 грн., а 17 лютого 2004 року уклала договір позики на суму 50250 грн., та передала ОСОБА_3 зазначені кошти. Строк дії договорів був передбачений на два роки, проте до теперішнього часу умови договору позики ОСОБА_3 не виконала. 16 листопада 2007 року ОСОБА_3 продала майновий комплекс (нежитлові будівлі) по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 за 760000 грн., проте ОСОБА_3 борг за вищезазначеними договорами позики ОСОБА_2 не повернула. Зазначений майновий комплекс по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу № 6995 від 23.03.2002 року, посвідченого представництвом Одеської товарної біржі та договору дарування № 1626 від 29.03.2004 року. Таким чином ОСОБА_3 згідно договору купівлі - продажу, посвідченого на Одеській товарній біржі належало 67/200 частин майнового комплексу по АДРЕСА_1. Договір був укладений 23 березня 2002 року без нотаріального посвідчення, а 27.03.2002 року пройшов державну реєстрацію в КП «Ізмаїльському МБТІ».

З метою уникнення виплати отриманої позики ОСОБА_3, будучи власником майнового комплексу по АДРЕСА_1, уклала договір іпотеки 22.06.2004 року з АКІБ «УкрСиббанк», який забезпечував договір займу, укладеного сином ОСОБА_3, ОСОБА_8, а коли ОСОБА_8 був виконаний договір позики, 28.08.2007 року договір іпотеки був розірваний та був скасований арешт на майновий комплекс по АДРЕСА_1. В той же час, 21 вересня 2007 року ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який забезпечував боргові зобов'язання сина ОСОБА_3, ОСОБА_7 згідно кредитного договору ОІО/15-56/07-503, укладеного ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Зазначені договори були посвідчені приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. і на підставі зазначеного договору ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» став іпотекодержателем майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Згідно умов зазначеного договору іпотеки нотаріус одночасно з нотаріальним посвідченням договору накладає заборону відчуження предмету іпотеки і зазначена заборона діє до моменту надання іпотекодержателем нотаріусу письмового повідомлення про повну сплату іпотекодавцем всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором або припинення зазначеного договору.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_3 не маючи офіційного документа про погашення ОСОБА_7 кредитного договору, який він отримав від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ні офіційного документа про те, що договір іпотеки, розірвано, уклала 16.11.2007 договір купівлі - продажу з ОСОБА_4 майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка вважає, що ОСОБА_3 здійснила вищезазначену угоду щодо продажу майнового комплексу навмисно вводячи в оману покупця комплексу ОСОБА_4 та за допомогою приватного нотаріуса уклала договір купівлі-продажу майнового комплексу не маючи в наявності дозвільних документів від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», тим самим порушила вимоги діючого законодавства України щодо заборони відчуження предмета іпотеки.

На підставі вищевикладеного, позивачка просила суд визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 16 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. за № 5684, оскільки приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. посвідчила договір по відчуженню житлового комплексу з порушенням вимог діючого законодавства, а саме не було дозволу іпотекодавця ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на продаж майнового комплексу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., представники третіх осіб - відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явились, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи, а також, що судом порушені норми матеріального процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 20.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за № 3-288, ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 гроші в сумі 80180 грн. 50 коп. строком на два роки до двадцятого березня дві тисячі п'ятого року.

Відповідно до договору позики від 17.02.2004 року посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за № 3-167, ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 гроші в сумі 50250 грн. (тобто сім тисяч п'ятсот ЕВРО) строком на один рік, до сімнадцятого лютого дві тисячі п'ятого року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2006 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу було задоволено частково та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто 30250 грн. основного боргу, 5445 грн. відсотків річних, а також стягнуто судові витрати. Підставою для стягнення вказаної суми боргу та відсотків було те, що ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 25.02.205 року 5000 євро, що за курсом НБУ становить 30250 грн., а ОСОБА_3 зобов'язалась повернути борг з виплатою 18 відсотків річних.

В свою чергу, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних від суми боргу був задоволений частково та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто інфляційні збитки в розмірі 5137 грн. 73 коп., три відсотки річних від суми боргу в сумі 11464 грн. 13 коп.

Згідно письмової відповіді за № 7646 від 08.04.2016 року відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходяться два виконавчих документа щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 81042,32 грн. та у розмірі 50812,5 грн.

Як було з'ясовано судом, відповідачці ОСОБА_3 належали нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі - продажу № 6995 від 23.03.2002 року, посвідченого представництвом Одеської товарної біржі та на підставі договору дарування від 29.03.2003 року за № 1626, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д.

22 червня 2004 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №1109-08 ОФП, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику ОСОБА_8, а позичальник зобов'язується прийняти належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 28500 доларів США у порядку та на умовах зазначеному в договорі. Надання кредиту здійснюється у термін з 22 червня 2004 року по 22 червня 2006 року.

Також, 22 червня 2004 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладеного договір іпотеки (нежитлових приміщень), згідно умов якого іпотекодавець ОСОБА_3 з метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором № 1109-08 ОФП, передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно (нежитлові приміщення), що є власністю Іпотекодавця та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, 21.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір (майнова порука), посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області за № 4541, згідно умов якого ОСОБА_3 виступає майновим поручителем ОСОБА_8 за кредитним договором № 010/15-56/07-503, укладеним між ОСОБА_8 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», предметом іпотеки виступають нежитлові будівлі АДРЕСА_1.

21.09.2007 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. у зв'язку з посвідчення іпотечного договору № 4541 накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна: нежитлових будівель АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_3 до припинення договору іпотеки.

В свою чергу, відповідно до договору купівлі - продажу житлової будівлі від 16 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. за № 568 ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив майно у вигляді нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки від 16.11.2007 року за № 1 наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., повідомлено, що згідно Єдиного витягу заборон нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4, під забороною не знаходиться.

16.11.2007 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4 уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. за № 5687, відповідно до умов якого для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_4 боргових зобов'язань він передає ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі АДРЕСА_1.

16.11.2007 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського округу Одеської області Єфіменко М.Д. винесено заборону відчуження нежитлових будівель в АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4 до припинення договору іпотеки.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Крім цього, відповідно до Узагальнення Верховного суду України «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року, стосовно юридичних осіб судам потрібно мати на увазі, що дія ст. 227 ЦК поширюється на правочини, здійснені юридичною особою, яка не має ліцензії на відповідний вид діяльності. Такі правочини є оспорюваними. Позови про визнання їх недійсними і про застосування наслідків недійсності можуть бути заявлені тільки засновником (учасником) юридичної особи, що не має ліцензії на заняття відповідною діяльністю, державним органом, що здійснює контроль за діяльністю такої юридичної особи, а також прокурором. Умовою для задоволення таких позовів є надання позивачем доказів, які підтверджують, що відповідач знав або згідно із законодавчим актом зобов'язаний був знати про невідповідність правочину вимогам законодавства, тобто, що правочин укладений без ліцензії на заняття відповідним видом діяльності.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Позивачем зазначено, що з метою уникнення виплати отриманої позики ОСОБА_3, будучи власником майнового комплексу по АДРЕСА_1, уклала договір іпотеки 22.06.2004 року з АКІБ «УкрСиббанк», який забезпечував договір займу, отриманого сином ОСОБА_3, ОСОБА_8 В подальшому ОСОБА_8 був виконаний договір позики та 21 вересня 2007 року, ОСОБА_3 було укладеного договір іпотеки з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який знову забезпечував боргові зобов'язання сина ОСОБА_3, ОСОБА_7 згідно кредитного договору ОІО/15-56/07-503, укладеного ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Зазначені договори були посвідчені приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. і на підставі зазначеного договору ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» стало іпотекодержателем майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В свою чергу, 16 листопада 2007 року ОСОБА_3 продала майновий комплекс (нежитлові будівлі) по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 за 760000 грн., проте ОСОБА_3 борг за вищезазначеним договорами позики ОСОБА_2 не повернула.

Висновки суду про те, що відсутні правові підстави, відповідно до вимог ст.ст. 227, 230 ЦК України для визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі (майнового комплексу), розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 16 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. за № 5684 обґрунтовані, а тому суд на законних підставах відмовив в задоволені позову ОСОБА_2

Так, не дивлячись на те, що у відповідача ОСОБА_3 дійсно наявна заборгованість перед позивачем ОСОБА_2, позивачем не доведено настання правових наслідків укладення юридичною особою правочину, якого вона не мала права вчиняти ( ст. 227 ЦК України) та настання правових наслідків вчинення правочину під впливом обману ( ст. 230 ЦК України).

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 здійснила угоду щодо продажу майнового комплексу навмисно вводячи в оману покупця комплексу ОСОБА_4 та за допомогою приватного нотаріуса уклала договір купівлі-продажу майнового комплексу не маючи в наявності дозвільних документів від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», тим самим порушила вимоги діючого законодавства України щодо заборони відчуження предмета іпотеки,так як не було надано дозволу іпотекодавця ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на продаж майнового комплексу, не приймаються судом до уваги, оскільки 16 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу нерухомого майна № 6995, посвідченого представництвом в м. Ізмаїлі Одеської товарної біржі 23 березня 2002 року та договору дарування частини нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_11 На момент укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі сторони домовились щодо усіх його істотних умов, підписали цей договір та посвідчили його нотаріально. На підставі чого, 16.11.2007 року за № 6046975 приватним нотаріусом Єфіменко М.Д. була зареєстрована заборона на відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі АДРЕСА_1 відповідно до іпотечного договору №5687 від 16.11.2007 року. Усі ці дії проводились на підставі і внаслідок договірних відносин між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_8 та ОСОБА_4 Крім того ОСОБА_2 не є стороною договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округ Єфіменко М.Д., а тому жодного відношення до вказаних договорів не має і ці правовідносини жодним чином не впливають на її права передбачені законом. Також відсутні правові підстави, для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, так як ОСОБА_2 не доведено настання правових наслідків укладення юридичною особою правочину, якого вона не мала права вчиняти та настання правових наслідків вчинення правочину під впливом обману.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець