Провадження № 2/127/4941/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14.09.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Гончаруку І.О., за участю: представника позивача ОСОБА_1В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, у вказаній квартирі зареєстрована позивач та її племінник ОСОБА_3 ОСОБА_3 не проживає у квартирі з 2015 року, всі свої особисті речі відповідач забрав, повернутися у квартиру він не намагався . На даний час позивачу місце проживання відповідача не відоме, добровільно знятись з місця реєстрації відповідач ОСОБА_3 не бажає. Реєстрації відповідача заважає їй, як власнику, здійснювати свої права щодо користування та розпорядженням майном.Тому позивач звернулась до суду та просила визнати ОСОБА_3, таким що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 74 в будинку № 7 по вулиці Шевченка у м. Вінниці. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся по день, час та місце розгляду справи. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги слід задоволити. В судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно до свідоцтва по право власності на житло від 30.03.1995 року та витягу № 28308691 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2010 року позивачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.8,9 ). Згідно акту від 17.07.2017 р. про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в жилому приміщенні відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2015 року (а. с. 7). Судом встановлено, що згідно довідки «ЖЕО» про склад сімї від 11.12.2013 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: власник квартири ОСОБА_2 та її племінник ОСОБА_3 (а.с.10). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок чи квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст. 71 ЖК УРСР та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідача ОСОБА_3П, які перелічені в ст. 71 ЖК України, відсутні. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою №74 по вул. Шевченка,7 у м. Вінниці, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.ст.316,317,321,391 ЦК України, ст.ст. 10,60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити. Визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 74 будинку № 7 по вул. Шевченка у м. Вінниці. Судові витрати залишити за позивачем. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: