Ухвала

іменем україни

29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що ОСОБА_2 отримав у борг 40 000 доларів США, з яких 20 000 доларів США зобов'язувався повернути до 1 жовтня 2009 року, іншу частину у розмірі 20 000 доларів США - 1 лютого 2010 року, що підтверджується двома розписками від 9 вересня та 15 грудня 2009 року.

На підтвердження отриманих коштів у борг відповідач також написав дві розписки від 19 грудня 2011 року та 29 січня 2013 року.

ОСОБА_2 належним чином не виконував боргові зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 22 липня 2015 року утворилась заборгованість за основним зобов'язанням у сумі 34 935,70 доларів США, що еквівалентно 769 284 грн11 коп., заборгованість по процентам у сумі - 860 718 грн20 коп. та 3% річних у розмірі 50 839 грн77 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики у розмірі 1 630 002 грн31 коп.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач належним чином не виконував боргові зобов'язання, тому грошові кошти отримані у борг в іноземній валюті підлягають стягненню на користь позивача у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення суду. Оскільки борговими розписками визначено процентну ставку за користування кредитними коштами, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення 3% річних.

Такі висновки судів є правильними, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 9 вересня 2009 року ОСОБА_2 отримав у борг 20 000 доларів США, які зобов'язався повернути ОСОБА_1 до 9 вересня 2010 року. На підтвердження отримання коштів надав розписку від 9 вересня 2009 року.

15 грудня 2009 року відповідач отримав у борг від ОСОБА_1 20 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 9 вересня 2010 року, про що також була складена розписка.

Крім того, 19 грудня 2011 року та 29 січня 2013 року відповідачем надані ще дві розписки у яких він підтверджує існування боргових зобов'язань перед ОСОБА_1 у розмірі 40 000 доларів США.

Станом на 22 липня 2015 року заборгованість за основним зобов'язанням становила 34 935,70 доларів США, що еквівалентно 769 284 грн11 коп., за процентами - 860 718 грн20 коп., 3% річних - 50 839 грн77 коп.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою ст. 1049 ЦК Українивстановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, у редакції, чинній на час отримання позики, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Суди попередніх інстанцій, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надані позивачем розписки, дійшли обґрунтованого висновку про наявність боргових зобов'язань між сторонами.

Перевіряючи доводи відповідача щодо виконання боргових зобов'язань апеляційним судом у справі призначено судову почеркознавчу експертизу наданих відповідачем розписок про повернення ним боргу.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 24 травня 2016 року № 1735/1736/16-32 підписи від імені ОСОБА_1 у розписках від 19 грудня 2011 року, 15 січня 2013 року, 29 січня 2013 року, 5 березня 2013 року та 30 вересня 2013 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Рукописні записи та підпис у розписках виконано не ОСОБА_1

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд встановивши характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню, обґрунтовано виходив із того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про невиконання ним умов договорів позики.

Доводи касаційної скарги на висновки суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: Є.П.Євграфова

Т.Л.Ізмайлова