Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонернетовариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 737,53 доларів США, пеню - 8 873 грн 90 коп. та штраф у розмірі 5 тис. грн.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 04 липня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 52 тис. доларів США із кінцевим терміном повернення до 01 липня 2033 року.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 29 січня 2015 року утворилася заборгованість, яка становить 50 737,53 доларів США та 13 873 грн 90 коп., із яких прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів - 240,33 доларів США, заборгованість з повернення кредитних коштів - 47 007,50 доларів США, заборгованість за нарахованими процентами - 3 011,97 доларів США, поточна сума заборгованості за нарахованими процентами - 477,73 доларів США, пеня - 556,21 доларів США, штраф - 5 тис. грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 кредитну заборгованість у розмірі 53 842,75 доларів США та нараховані пеню та штраф у розмірі 55 583 грн 41 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2016 року, позов ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 737,53 доларів США, пеню 8 873 грн та штраф 5 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Судами встановлено, що 04 липня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 52 тис. доларів США із кінцевим терміном погашення до 01 липня 2033 року та сплатою 13 % річних.

22 лютого 2010 року між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору, за умовами якого при розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць рівний календарній кількості днів та рік рівний 360 днів, проценти сплачуються відповідачем у валюті кредиту не пізніше 20 числа місяця.

Останній платіж ОСОБА_3 вніс у серпні 2014 року.

У зв'язку з недотриманням графіку погашення кредиту та процентів із серпня 2014 року у відповідача ОСОБА_3 утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 29 січня 2015 року становила 50 737, 53 доларів США та 13 873 грн 90 коп., із яких прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів - 240,32 доларів США, заборгованість з кредиту - 47 007,50 доларів США, заборгованість за нарахованими процентами - 3 011,97 доларів США, поточна сума заборгованості за нарахованими процентами - 477,73 доларів США, пеня - 556,21 доларів США, штраф - 5 тис. грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість на вказану вище суму, яка повинна бути стягнута з нього.

Проте погодитися з висновками судів повністю не можна.

Звертаючись до суду із позовом, ПАТ «Банк Форум» просило стягнути кредитну заборгованість з відповідача, яка станом на 29 січня 2015 року становила 50 737,53 доларів США та 13 873 грн 90 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідачпосилався на те, що станом на 29 січня 2015 року ним сплачено в рахунок погашення кредиту 5 530,70 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями.

Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору станом на 29 січня 2015 року він мав сплатити в рахунок погашення кредиту та процентів по ньому 13 398,00 доларів США, що на 122 132,70 доларів США менше, ніж фактично ним сплачено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції стягнув заборгованість за кредитним договором на підставі поданого банком розрахунку від 29 листопада 2015 року у розмірі 50 737,53 доларів США, пеню 8 873 грн та штраф 5 тис. грн, при цьому, не перевірив доводи відповідача та не з'ясував, яку заборгованість він має та в якій сумі.

Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

За кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3 (крім п. 3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 тис. грн (п. 4.4 договору).

Суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначені вище умови договору уваги не звернув, не перевірив розрахунок банку відносно стягнення пені та штрафу, не визначився із тим, чи не є це застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань, відповідно до статті 143 ЦПК України, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, не погоджуючись із поданим розрахунком заборгованості від 29 листопада 2015 року, подав клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи (а. с. 79-80).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212-214 ЦПК України вищевикладені положення закону не врахував заявлене відповідачем клопотання у встановленому законом порядку не розглянув, чим порушив принцип диспозитивності та право відповідача на проведення судової експертизи.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, дійшов помилкового висновку про те, що рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням норм матеріального процесуального права.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 вересня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик