Справа № 355/183/17
Провадження № 2/355/179/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство ОСОБА_1 «Приват Банк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 26.11.2012 року та отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СГІ-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_4 з «Умов та правил надання банківських послуг» та ОСОБА_4 з «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 22.11.2016 року має заборгованість - 106219,65 грн., яка складається з наступного:

- 15532.03 грн. - заборгованість за кредитом;

- 82283.50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2869.85,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500.00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 5034,27 грн. - штраф (процентна складова).

Просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 106219,65 грн. за кредитним договором № б/н від 26.11.2012 року та відповідно до окремої заяви про забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами площею 54.3 кв.м., розташований за адресою: вул. Радянська, 8, в с. Гостролуччя, Баришівського району, Київської області.

В судове засідання на розгляд справи представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з,явився, причину неявки суду не повідомили. В позовній заяві до суду зазначили, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечують проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення суду.

В судовому засіданні представник відповідача по справі ОСОБА_2 ОСОБА_5, що діє по дорученню, заперечував проти заявленого позову, просив застосувати строки позовної давності та відмовити «ПриватБанку» в задоволенні позову. ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_1 на протязі п,яти років взагалі не інформував ОСОБА_2, щодо існуючого боргу, ніяких листів, повідомлень, в тому числі в телефонному режимі не направляв. Після надходження справи до суду, на їх неодноразові звернення до «ПриватБанку» урегулювати спір, ОСОБА_1 відмовляє.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення в повному обємі.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № бн від 26.11.2012 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву та отримала кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Останній платіж за договором № б/н від 26.11.2012 року, згідно наданого суду розрахунку заборгованості (а.с.10-11) є не повним, починається з 16.01.2014 року та закінчується, станом на 22.11.2016 року. В даному розрахунку взагалі не містяться відомості щодо суми погашення за наданим кредитом і взагалі відсутні будь-які відомості в розрахунках за попередні роки, починаючи з дати укладення договору, а тому таке ставлення о розгляду справи носить цілком формальний підхід, направлений на швидкий розгляд справи.

Станом на 22.11.2016 року Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував відповідачу суму заборгованості за Кредитним договором б/н в розмірі 106219.65 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи, що ОСОБА_2 повинна була здійснювати обов'язковий щомісячний платіж, що встановлено «Правилами користування платіжною карткою» та визначено у вищенаведених «Тарифах обслуговування кредитних карт», перебіг позовної давності в даному випадку згідно наданого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26.11.2012 року повинен був початися з 16.01.2014 року, а можливо і раніше, так як представник відповідача ОСОБА_5 вказує на п,ятирічний пропущений строк звернення до суду з позовною заявою.

Суд звертає увагу на Анкету-заяву, в якій взагалі не зазначена сума на отримання так званого кредитного договору без номера.

Саме останній платіж за грошовим зобов'язанням враховується при обчисленні строку позовної давності, але з наданих Банком суду матеріалів до позовної заяви, такі відомості відсутні. Дана правова позиція визначена Верховним Судом України, а саме з урахуванням постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі № 6-990цс15 по справі № 6-1707цс15 і застосовується в судовій практиці.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України: позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна скорочена позовна давність в один рік.

Законодавець також встановив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) .

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, початок перебігу позовної давності за договором кредиту по сплаті суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій починається з моменту порушення строку його погашення, який Банком не визначений в позові і тому його відлік можна припустити з 16.01.2014 року, тобто з того часу, коли ОСОБА_1 зробив розрахунок, який надав суду.

Частина 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) .

Отже, у відповідності до положень ст. 258, 266 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) , з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Позивач звернувся до суду з позовом 13.02.2017 року, де загальна заборгованість за договором нарахована станом на 22.11.2016 року, а останнє погашення простроченої заборгованості відповідачем, відповідно до розрахунку позивача не відображено.

Відповідно до частин 3, 4 та 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Представник відповідача ОСОБА_5 26.06.2017 року звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності, яка розглянута судом, де він аргументовано довів суду наявність пропущення строку позовної давності Банком. Питання щодо поважності пропуску строку позовної давності Банком не ставилось взагалі.

З огляду на викладені обставини, суд вважає за можливе застосувати до позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості - строк позовної давності.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання: 1). Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). Чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). Які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). Яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, слід відмовити повністю у звязку із спливом строку позовної давності, оскільки позивачем не надані докази поважності пропуску строку позовної давності. Суд також звертає увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на протязі тривалого часу (трирічного строку позовної давності) не звертався до ОСОБА_2 в будь-якій формі щодо наявності заборгованості за кредитним договором.

Встановлене судом також стверджується:

- ксерокопією Анкети заяви ОСОБА_2;

- розрахунком заборгованості;

- ксерокопією паспорта ОСОБА_2;

- іншими матеріалами справи.

Зазначене рішення суду ухвалене з урахуванням судової практики та правових позицій Верховного Суду України, а саме з урахуванням постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі № 6-990цс15 по справі № 6-1707цс15.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в позові, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600.00 грн. позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 207, 215, 265, 266, 267, 268, 525, 526, 527, 530, 536, 636, 651, 652, 654, 1046-1054 ЦК України, Постановою Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Закону України « Про банки і банківську діяльність», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 листопада 2012 року - відмовити у зв,язку із пропуском строку позовної давності.

Відмовити Публічному акціонерному товариству ОСОБА_1 «Приват Банк» в задоволенні заяви про забезпечення позову щодо накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, житловою площею 54.3 кв. м., що розташований в селі Гостролуччя, вул. Радянська, 8, Баришівського району, Київської області, шляхом заборони будь-яким способом укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_6