печерський районний суд міста києва
Д О Д А Т КО В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Литвинової І. В.,
при секретарі - Бажан О. А.,
вирішуючи у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення про судові витрати у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «М. С. Л.», Чернігівського представництва Товариства з обмеженою відповідальністю «М. С. Л.», третя особа Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва про зобов'язання виплатити суму надмірно утриманого податку, виплатити компенсаційні виплати за утриманий податок та за фактичне користування грошовими коштами, -
У провадженні суду перебувала цивільна справа за вказаним позовом, у якій 16.05.2017 постановлено рішення суду, яким у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Разом з тим, залишилося не вирішеним питання розподілу судових витрат.
У зв'язку із поданням позивачем ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення суду від 16.05.2017, матеріали цивільної справи було направлено до Апеляційного суду м. Києва для їхнього розгляду в апеляційному порядку.
Проте 22.06.2017 апеляційною інстанцією повернуто цивільну справу для виконання вимог ч. 7 ст. 297 ЦПК України, а саме для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.
У судове засідання сторони та їхні представники не з'явилися, про час, дату і місце судового засідання, призначеного для ухвалення додаткового рішення повідомлялися належним чином, заяви або клопотання не подавалися суду, про причини неявки не повідомили.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що доцільно ухвалити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, просила звільнити її від сплати судового збору та судових витрат або розстрочити їх сплату до винесення рішення по суті, мотивуючи тим, що єдиним джерелом існування є пенсія за віком, що суд прийняв до уваги, оскільки позивач 1949 року народження.
Відповідно до частини 1 ст. 82 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд, майновий стан сторони є єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, у відповідності до роз'яснень пункту 29 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014.
Якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі - частина перша статті 82 ЦПК), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Як вбачається з рішення суду від 16.05.2017, у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі судом відмовлено /а. с. 106-109/.
У відповідності до Закону України «Про судовий збір», у редакції чинній станом на 2016 рік, для розрахунку розміру суми судового збору застосовувався встановлений частиною 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати - 1378 грн.
З 01.01.2017 судовий збір, згідно з спеціальним Законом «Про судовий збір», справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік», у частині 1 статті 7, встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць - 1600,00 грн.
У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.
Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК).
У відповідності до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014, суд стягує несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення.
З врахуванням прохальної частини позовної заяви, поданої 16.11.2016, розмір майнових вимог якої у подальшому був збільшений 13.05.2017 на 2977,52 грн., позивачеві належало сплатити загальну суму судового збору у розмірі 2844,80 грн. (551,20 грн. х 4=2204,80 грн.+640 грн.).
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212, 213, 215, 220 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1) в дохід держави суму судового збору у розмірі 2844 грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя І. В. Литвинова