Справа № 741/647/17 Провадження № 22-ц/795/1480/2017 Головуючий у I інстанції -Дикий В. М. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Онищенко О.І., Шитченко Н.В.

секретаря судового засідання - Шапко В.М.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольинити позовні вимоги ОСОБА_2 та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Оскаржуваним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що після смерті ОСОБА_3 у позивача були присутні об'єктивні, непереборні та істотні труднощі, які не дозволяли їй вчасно звернутись до нотаріальної контори, оскільки чоловік позивача мав онкологічну хворобу печінки та потребував цілодобового догляду, що призвело до скрутного матеріального становища та емоційного виснаження позивача.

Як зазначає апелянт, позивач намагалась після смерті ОСОБА_3 протягом шести місяців звернутись до нотаріальної контори, проте в Носівці на той час не було державного нотаріуса, а їхати до обласного центру вона не мала змоги, оскільки хворого чоловіка та малолітнього сина не було з ким залишити, а також не було достатніх коштів для поїздки.

Окрім того, апелянт посилається на те, що Мринська сільська рада Носівського району Чернігівської області визнала позовні вимоги ОСОБА_2, а тому відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суд повинен був ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини та практику суду першої інстанції, апелянт вказує, що суд першої інстанції не дотримався усталеної судової практики та застосував різні правові норми при вирішенні спорів з аналогічними обставинами, як наслідок - було порушено принцип верховенства права.

Аапелянт вважає, що оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, відповідач визнав позов і визнання позову не суперечить правам та інтересам інших осіб, а позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом та не успадкувавши майно, а відтак воно стане безхазяйним.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Перевіряючи згідно ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції, встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7) і відкрилась спадщина на належну ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4,57 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 14 листопада 2005 року (а.с. 10).

Згідно довідки № 68 від 20 березня 2017 року Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована і проживала одна за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Апеляційним судом встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 за період з 2005 року по 2017 рік не заводилась, що підтверджується довідкою Носівської районної державної нотаріальної контори від 31 травня 2017 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 20-21).

За життя - 01 вересня 1998 року ОСОБА_3 складений заповіт, за яким все її майно, де б воно не знаходилось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і все те, на що має право по закону заповіла ОСОБА_4 (а. 11).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» відповідно до свідоцтва про одруження - а.с. 9) є онукою померлої.

Позивач не звернулась у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування поважності причин пропуску звернення з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивач в позовній заяві посилалась на юридичну необізнаність, перебування на її утриманні хворого чоловіка та малолітньої дитини, відсутність достатніх коштів.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Тобто, поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення нею відповідних дій.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 „ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування " зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ані позовна заява ОСОБА_2, ні її апеляційна скарга не містять доказів існування дійсних істотних перешкод чи трудностей у позивача, які б дійсно унеможливили своєчасне звернення до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини та враховує те, що позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом через 12 років після смерті ОСОБА_3, що є достатнім часом для звернення позивача за юридичною допомогою до фахівців у галузі права.

Юридична необізнаність позивача не свідчть про наявність об'єктивних, непереборних причин для своєчасного подання позивачем до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Твердження апелянта про те, що позивач ОСОБА_2 не могла вчасно звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки на час смерті ОСОБА_3 вона здійснювала догляд за хворим чоловіком та малолітньою дитиною, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки позивач не була позбавлена можливості направити заяву про прийняття спадщини поштою, як це передбачено у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. з наступними змінами і доповненнями.

Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному належних і допустимих документальних доказів, які достовірно підтверджували б наявність на утриманні позивача хворого чоловіка, який потребував стороннього догляду, та відсутність коштів.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв визнання позову Мринською сільською радою Носівського району Чернігівської області, оскільки за відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд в силу положень ч.4 ст. 174 ЦПК України відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

За таких обставин, твердження апелянта відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і об»єктивно встановив і дослідив обставини справи, правильно застосував до правовідносин між сторонами норми матеріального права. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять передбачених процесуальним законом підстав для його скасування . Отже, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: