Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Провадження № 22ц/782/455/17
РІШЕННЯ

Іменем України

29 червня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, в обґрунтування якого вказала, що з 25 жовтня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач з 22 липня 2016 року добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей та на утриманняпозивачки.

ОСОБА_2просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання доньок,у розмірі 3000 грн. з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми трьох років.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років задоволені частково. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 13 грудня 2016 року і до досягнення найстаршою донькою повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Позивач, відповідач в судове засідання не зявилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що сторони з 25 жовтня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає за адресою: смт. Борівське м. Сєвєродонецька Луганської області, з нею також мешкають доньки, про що свідчить довідка Борівської селищної ради Сєвєродонецької міської ради № 1759 від 06 грудня 2016 року.

Відповідач проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3., с. Чабанівка, вул. Миру, 54, не працює, не служить, не навчається, про що свідчить копія довідки Чабанівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області № 86 від 10 березня 2017 року.

В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей та на утримання позивачки не надає.

Також судом встановлено, що відповідач не працевлаштований, державну допомогу не отримує, позивачем не надано суду доказів того, що відповідач має змогу, з урахуванням свого матеріального становища, сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3000 грн. тому, враховуючи встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років у розмірі 1355 грн., та ту обставину, що розмір аліментів не може складати менше 30 відсотків від даного прожиткового мінімуму, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину є достатнім та обґрунтованим для забезпечення розвитку дітей.

Висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей саме у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суд кошти на утримання дитини (аліменти) присуджують у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Така ж позиція викладена й у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 25 жовтня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно копії довідки Чабанівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області № 86 від 10 березня 2017 року відповідач не працює, не служить, не навчається.

Визначаючи розмір аліментів судом не були в повній мірі враховані положення статті 182 СК України, яка передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходяться на утриманні позивачки, допомогу на утримання дітей у добровільному порядку відповідач не надає. Відповідач є працездатною особою і за законом зобовязаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, інших дітей не має, безспірних доказів того, що відповідач через свій вік, а саме у 29 років, хворіє та потребує додаткових витрат на власне лікування, що перешкоджає надавати матеріальну допомогу, суду не надано.

Доказів про те, що відповідач має джерела доходів позивачкою суду не надано, як і не надано доказів того, що відповідач, має можливість з урахуванням свого матеріального становища, сплачувати аліменти на утримання дітей у зазначеному позивачем розмірі.

Крім того, позивачка також за законом має обовязок приймати участь в утриманні доньок, які проживають з нею.

Визначаючи розмір аліментів колегія суддів враховує те, що відповідач не працює, є працездатною особою і за законом зобовязаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має, тому розмір стягнутих з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей: доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягає збільшенню з1000 грн. до 1500 грн. щомісячно.

Посилання апелянта на те, що доньки сторін потребують медичного лікування, не заслуговують на увагу, оскільки ця обставина є самостійною підставою для звернення позивачки з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину, що прямо передбачено ст. 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження цих обставин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не працює, інших доходів не отримує, то він не має можливості утримувати дружину, з якою проживають неповнолітні діти, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. не підлягає задоволенню.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції в цій частині вимог підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Стаття 84 ч. 2 СК України передбачає, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що законодавець повязує обовязок чоловіка утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років при наявності можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має будь-які джерела доходу.

Дані обставини позивачкою належним чином спростовані не були.

Ніяких доказів того, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища, сплачувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, позивачкою суду не надано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у стягненні з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років є правильними, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213,214 ЦПК України, підстав для його скасування в цій частині вимог не вбачається.

Проаналізувавши зазначені вище обставини у їх сукупності апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині визначення розміру стягнутих з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей підлягає зміні відповідно до ст. 309 ЦПК України, шляхом збільшення розмір стягуваних з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з1000 грн. до 1500 грн. щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у передбаченому ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у розмірі 704 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 травня 2017 року змінити, збільшивши розмір стягуваних з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з1000 грн. до 1500 грн. щомісячно.

В іншій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 704 грн. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: