Справа № 324/699/15-ц
Провадження № 8/324/2/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

за участю:

представника відповідача у режимі відеоконференції з приміщення Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1,

розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц,

ВСТАНОВИВ :

До Пологівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_2 із вказаною заявою.

В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц було відмовлено у задоволенні його позову до Донецького національного університету про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року вказане рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним наказ ректора Донецького національного університету № 249-К/16 від 06.10.2014 року в частині звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України і поновлено ОСОБА_2 на посаді коменданта гуртожитку № 7 Донецького національного університету. Також було стягнуто з Донецького національного університету на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 2348 грн. 80 коп., компенсацію за невикористану відпустку 451 грн. 80 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу 53869 грн. 22 коп. Виплату заробітної плати було присуджено провести за вирахуванням податку на прибуток та інших обов'язкових платежів. Також було стягнуто з Донецького національного університету на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. і в дохід держави - судовий збір у сумі 2039 грн. 99 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року було скасоване, а рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року було залишене в силі.

Після постановлення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року, а саме 20 березня 2017 року ОСОБА_2 стали відомі обставини, які є істотними для справи та не були і не могли бути йому відомі під час розгляду справи Пологівським районним судом Запорізької області 22 лютого 2016 року. Так, заявник вказує, що витяг з наказу № 751/06 від 26.03.2014 року про надання йому щорічної відпустки з 06.10.2014 року по 15.10.2014 року, копія Табеля відпрацьованого часу за жовтень 2014 року, копія розрахункового листка про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за жовтень 2014 року засвідчують, що станом на час видання наказу про його звільнення він перебував у щорічній відпустці. Окрім того, інформація про домени Whois сервіс/ІР підтверджує, що Довідка ДонНУ за № 10/01-13/25 від 18.02.2016 року за особистим підписом заступника директора навчально-обчислювального центру ОСОБА_3 містить завідомо неправдиву інформацію, так як власником вказаного у довідці сайту є МОН України, і тільки власник має можливість і право надати правдиву та точну інформацію із вказаного сайту. Також заявнику стало відомо, що наказу про переведення співробітників університету разом з університетом до м. Вінниця згідно із вимогами ст. 32 КЗпП України адміністрацією університету видано не було і з ним нікого не ознайомлювали.

Окрім того, керівництвом університету не було дотримано порядку звільнення заявника у звязку з відмовою продовжити роботу у звязку зі змінами істотних умов праці, а саме: не було видано наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці, із цим наказом не було ознайомлено працівників, не було попереджено працівників за два місці про зміну істотних умов праці, не було протягом двох місяців отримано згоду працівників продовжити роботу або відмову від продовження роботи, не було видано наказ про призначення працівників та не було їх ознайомлено із новими посадовими інструкціями та іншими документами.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не мав можливості врахувати вказані істотні обставини, які могли суттєво вплинути на рішення суду, оскільки не знав і не міг знати про них, бо заявник отримав вказані ним документи лише після прийняття рішення, про перегляд якого просить заявник.

Також суд не мав можливості врахувати, що заявника було звільнено у період перебування у його у відпустці, що є порушенням чинного трудового законодавства і не відповідає практиці Верховного Суду України щодо застосування аналогічних правових норм у подібних правовідносинах.

Тому просив суд переглянути рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц у звязку з нововиявленими обставинами та задовольнити його позовні вимоги до Донецького національного університету про поновлення на роботі та стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди.

Заявник ОСОБА_2 у дане судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності у звязку з перебуванням на лікуванні. Також ним було надано до суду численні пояснення, у яких він просить задовольнити його позовні вимоги про поновлення на роботі, виплати заборгованості по заробітній платні та відшкодування моральної шкоди, більш детально обґрунтовує порушення керівництвом університету порядку звільнення працівників та його особисто із посиланнями на норми чинного законодавства та судову практику у подібних правовідносинах. У вказаних поясненнях, зокрема, обґрунтовано і той факт, що наказ Міністерства освіти і науки України від 30.09.2014 року № 1084 «Про організацію освітнього процесу Донецького національного університету у м. Вінниця» є незаконним, оскільки у ньому неправильно вказано найменування університету. На даний час університет не змінив відомості про свою адресу в органах державної реєстрації і станом на час видання наказу про звільнення заявника не мав власного приміщення. Також ним було надано витяги із законодавства, якими він керувався, копії витягів із наказу від 26.03.2014 року № 751/06 на 3 аркушах, графіку відпусток працівників гуртожитку № 7 ДонНУ на 2014 рік, засвідчені 30.06.2017 року печаткою університету так званої «Донецької народної республіки».

Представник відповідача у справі у судовому засіданні проти заяви заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Додатково він пояснив, що із поданої заяви не вбачається наявності саме нововиявлених обставин, на підставі яких можливо було б переглядати рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц. Так, заявником подано підроблені документи, оскільки заявник жодного разу не приїздив до університету у м. Вінниця і не отримував там копії наданих до суду документів. Окрім того, надані заявником документи засвідчені печаткою так званої «ДНР», а тому не можуть бути враховані при розгляді даної справи. Під час проведення АТО документи та печатки університету було захоплено, що було предметом розгляду під час ухвалення рішення суду, про перегляд якого просить заявник. Не є нововиявленою обставиною і факт відсутності наказу про переведення співробітників університету разом з університетом до м. Вінниця, оскільки вказаний факт вже досліджувався судом. Що стосується посилання заявника на те, що довідка ДонНУ за № 10/01-13/25 від 18.02.2016 року за особистим підписом заступника директора навчально-обчислювального центру ОСОБА_3 містить завідомо неправдиву інформацію про відсутність його реєстрації на сайті як особи, яка бажає продовжувати роботу у м. Вінниці, то це також не може вважатися нововиявленою обставиною. Не зважаючи на те, що власником вказаного у довідці сайту є МОН України, сайт використовувався виключно Донецьким національним університетом, а тому надана у довідці інформація є достовірною. Також представник відповідача зазначив, що у жовтні 2014 року ОСОБА_2 на роботу не зявлявся і у відпустці не перебував, на підтвердження чого було надано копію табелю обліку використання робочого часу за жовтень 2014 року ОСОБА_2 Окрім того, на спростування заяви ОСОБА_2 про те, що надана ним до суду копія Табеля відпрацьованого часу за жовтень 2014 року була у жовтні 2014 року завізована ОСОБА_4, який на той час працював заступником головного бухгалтера, представником відповідача була надана до суду копія витягу з Табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2014 року ОСОБА_4, де вказано про його перебування у вказаний період на роботі у м. Вінниця. Також представник позивача зазначив про те, що надані до суду численні пояснення ОСОБА_2 не містять обґрунтування саме наявності нововиявлених обставин для перегляду рішення суду від 22.02.2016 року у справі № 324/699/15-ц, а стосуються обґрунтування позивачем заявлених ним позовних вимог, тому на даний час розглядати вказані пояснення і викладені у них факти передчасно.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Донецького національного університету про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року вказане рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним наказ ректора Донецького національного університету № 249-К/16 від 06.10.2014 року в частині звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України і поновлено ОСОБА_2 на посаді коменданта гуртожитку № 7 Донецького національного університету. Також було стягнуто з Донецького національного університету на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 2348 грн. 80 коп., компенсацію за невикористану відпустку 451 грн. 80 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу 53869 грн. 22 коп. Виплату заробітної плати було присуджено провести за вирахуванням податку на прибуток та інших обов'язкових платежів. Також було стягнуто з Донецького національного університету на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. і в дохід держави - судовий збір у сумі 2039 грн. 99 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року було скасоване, а рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року було залишене в силі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

У п. 3 постанови від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" (далі Постанова Пленуму № 4) пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).

Згідно із п. 6 постанови Пленуму № 4 при вирішенні питання про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц, яким було відмовлено у задоволенні його позову про поновлення на роботі, виплаті заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 посилається на те, що на час видання наказу про його звільнення від 06.10.2014 року він перебував у щорічній відпустці.

На підтвердження вказаного факту ним надано копію витягу із наказу № 751/06 від 26.03.2014 року про надання йому щорічної відпустки з 06.10.2014 року по 15.10.2014 року, копію Табеля відпрацьованого часу за жовтень 2014 року, копію розрахункового листка про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за жовтень 2014 року. При цьому заявник зазначає, що про наявність вказаних документів він дізнався після отримання їх копій у відділі кадрів університету у м. Донецьку 20 березня 2017 року.

Однак, вказані документи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження факту перебування заявника у відпустці, а також на підтвердження того, що вказаний факт є саме нововиявленою обставиною у розумінні ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Так, зокрема, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох таких умов: їх існування на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність даних обставин на час розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком ухвалення іншого рішення.

Хоча факт перебування заявника у відпустці станом на 06.10.2014 року є істотною обставиною і його встановлення могло мати наслідком ухвалення іншого рішення, однак суд не може достовірно встановити існування цього факту на час розгляду справи і ухвалення рішення, про перегляд якого просить заявник, оскільки надані заявником копії документів засвідчені відбитком печатки університету так званої «ДНР», а тому є недійсними і не створюють правових наслідків. Окрім того, заявником не доведено, що про своє перебування у відпустці з 06.10.2014 року він дізнався лише 20 березня 2017 року і не міг дізнатися під час розгляду справи.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 79 КЗпП України конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Однак заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту неознайомлення або несвоєчасного ознайомлення його з наказом про відпустку.

Окрім того, суд бере до уваги і той факт, що у самій заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та поясненнях від 30.06.2017 року, ОСОБА_2 вказує про те, що для отримання витягу із наказу № 751/06 від 26.03.2014 року про надання йому щорічної відпустки з 06.10.2014 року по 15.10.2014 року, копії Табеля відпрацьованого часу за жовтень 2014 року, копії розрахункового листка про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за жовтень 2014 року він особисто звертався до Донецького національного університету у м. Донецьку, де і отримав вказані документи.

Судом також враховано, що відповідно до наданої представником відповідача копії табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2014 року, яка засвідчена печаткою Донецького національного університету імені ОСОБА_5, ОСОБА_2 станом на 06.10.2014 року у відпустці не перебував. Тобто наведений документ спростовує твердження заявника про його перебування з 06 жовтня 2014 року у відпустці.

Зважаючи на це суд не вбачає правових підстав для визнання факту перебування ОСОБА_2 у відпустці з 06 жовтня 2014 року на підставі наказу № 751/06 від 26.03.2014 року нововиявленою обставиною.

Також не може бути визнаний нововиявленою обставиною той факт, що довідка ДонНУ за № 10/01-13/25 від 18.02.2016 року за особистим підписом заступника директора навчально-обчислювального центру ОСОБА_3 містить завідомо неправдиву інформацію про відсутність його реєстрації на сайті у встановлений керівництвом університету строк, так як власником вказаного у довідці сайту є МОН України, і тільки власник має можливість і право надати правдиву та точну інформацію із вказаного сайту.

Так, зокрема, заявником не надано до суду доказів на підтвердження встановлення вироком суду, що набрав законної сили, факту того, що довідка ДонНУ за № 10/01-13/25 від 18.02.2016 року містить завідомо неправдиву інформацію, оскільки лише наявність відповідного вироку суду може бути підставою у розумінні ч. 2 ст. 361 ЦПК України для перегляду рішення суду у звязку із нововиявленими обставинами.

Окрім того, висновок заявника про те, що тільки власник має можливість і право надати правдиву та точну інформацію із власного сайту, спростовується наданими до суду запереченнями відповідача про те, що саме навчально-обчислювальним центром Донецького національного університету використовувався вказаний сайт, а також листом Міністерства соціальної політики України від 25 квітня 2017 року № 4.4-15-841-17, у якому питання про надання інформації ОСОБА_2 на його звернення від 04.04.2017 року вхідний № П-1580/0 (копія вказаного звернення також міститься у матеріалах справи) скеровано саме до Донецького національного університету імені ОСОБА_5 для розгляду по суті.

Також заявником не доведено, що про неправдивість інформації він не міг дізнатися під час розгляду справи, адже пошук інформації про домени Whois сервіс/ІР та про власника веб-сайту https://donnu.gov.ua/ відбувався виключно за власною ініціативою заявника і про наявність обєктивних перешкод у отриманні вказаної інформації у лютому 2016 року заявник не вказував.

Також суд не бере до уваги посилання заявника як на нововиявлену обставину на відсутність наказу про переведення співробітників університету разом з університетом до м. Вінниця, виданого адміністрацією університету, та не ознайомлення з ним працівників університету, оскільки даний факт представником відповідача не заперечувався і досліджувався під час розгляду справи у лютому 2016 року.

Оскільки наведені ОСОБА_2 обставини, у розумінні п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, не є нововиявленими, тому суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц необхідно відмовити.

При цьому суд не бере до уваги пояснення заявника по суті заявлених ним позовних вимог, оскільки із їх змісту вбачається, що заявник обґрунтовує невідповідність висновків суду першої та касаційної інстанції у даній справі не лише порушеннями норм матеріального права, а і їх невідповідністю правовим позиціям Верховного суду України, що, у свою чергу, відповідно до вимог ст. 355 ЦПК України може бути підставою для звернення до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень у вказаній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 361, 363, 365 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2016 року у справі №324/699/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Донецького національного університету про поновлення на роботі, виплати заборгованості по заробітній платні та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: