Справа № 2/331/794/2017
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2017 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого - судді - Скользневої Н.Г.
при секретарі - Постарнак М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту, -
У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 08.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZPS0GA00000065.
В забезпечення укладеного кредитного договору 08.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № ZPS0GA00000065.
Згідно із п. 33.3. Договору іпотеки, в забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 44,76 кв.м., житловою площею 28,72 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі під № 2272.
Відповідно до ст. 73 Закону України Про нотаріат нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
08.06.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_4, Запорізького міського нотаріального округу, на підставі ст 73 Закону України Про нотаріат та у зв'язку з посвідченням Договору іпотеки була накладена заборона відчуження Предмету іпотеки, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на майно, яке належить ОСОБА_5 накладено арешт:
-державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження №16454608 від 19.09.2016 р..
-державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження № 16453865 від 19.09.2016 р..
Вважає, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо Предмета іпотеки виникло 08.06.2007 року, а 19.06.2016 року та 23.03.2016 року державним виконавцем був накладений арешт на вказане майно, тобто пізніше ніж було укладено Договір іпотеки. Крім того, станом на 21.03.2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 258938.27 Доларів США, що перевищує вартість Предмета іпотеки.
Отже, у державного виконавця відповідного відділу державної виконавчої служби були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, яке є Предметом іпотеки згідно із Договором іпотеки.
На підставі викладеного, просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_6, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 44,76 кв.м., житловою площею 28,72 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладених: - державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження №16454608 від 19.09.2016 р.; - державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження № 16453865 від 19.09.2016 р.; заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права іпотеко держателя щодо двокімнатної квартири, загальною площею 44,76 кв.м., житловою площею 28,72 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати.
В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та остаточно, просив суд звільнити з-під арешту предмет іпотеки - нежиле приміщення, загальною площею 44,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 154Б, приміщення. № 64, яке належить на праві власності ОСОБА_6; накладеного: - державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження №16454608 від 19.09.2016 р.; - державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження № 16453865 від 19.09.2016 р.; заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права іпотеко держателя щодо нежилого приміщення, загальною площею 44,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 154Б, приміщення. № 64; стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не зявився, але в матеріалах справи наявна його заява з проханням у разі його неявки в судове засідання розглядати справу за його відсутності, а також відсутності заперечень ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду від неї не надходило.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду від неї не надходило.
Представник третьої особи Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області у судове засідання не зявився, але надіслав на адресу суду відгук про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що питання про задоволення позовних вимог покладає на розсуд суду.
Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_4 проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до увагу заяву представника позивача та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі та ухвалою від 05 липня 2017 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви представників позивача та третьої особи - Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 08.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZPS0GA00000065. (а.с. 8-13)
В забезпечення укладеного кредитного договору 08.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № ZPS0GA00000065. (а.с. 14-19)
Згідно із п. 33.3. Договору іпотеки, в забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 44,76 кв.м., житловою площею 28,72 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі під № 2272.
Відповідно до ст. 73 Закону України Про нотаріат нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
08.06.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_4, Запорізького міського нотаріального округу, на підставі ст 73 Закону України Про нотаріат та у зв'язку з посвідченням Договору іпотеки була накладена заборона відчуження Предмету іпотеки, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на майно, яке належить ОСОБА_5 накладено арешт:
-державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження №16454608 від 19.09.2016 р..
-державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження № 16453865 від 19.09.2016 р.. (а.с. 20-26)
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Таким чином, примусова реалізацію майна, що знаходиться в іпотеці без відповідного судового рішення про звернення стягнення на це майно або виконавчого напису нотаріуса порушують норми чинного законодавства, зокрема положення ст.ст. 33, 41 Закону України «Про іпотеку» та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».
Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-28цс15; від 27 квітня 2016 року у справі № 6-54цс16; від 27 квітня 2016 року у справі № 6-103 цс 16.
За змістом вказаних постанов, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, лише у разі наявності таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.
При цьому згідно з ч.З ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не єзаставодержателями, стягування на заставлене майно боржника може бути звернуто в разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Тобто, зазначені норми закону передбачають можливість задоволення вимог кредитора, які не забезпечені заставою/іпотекою, проте за певних умов, визначених наведеною вище нормою права.
Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, роз'яснює заставодержателю право звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.
Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але має довести, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмета застави.
З наведеного вище, можна зробити висновок, що існуючі на даний час арешти повністю унеможливлюють реалізацію Банком своїх законних прав як іпотекодержателя щодо арештованого майна.
Відповідно до розяснень, викладених у п.9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.
Аналізуючи вищевикладені обставини та наведені норми діючого законодавства України, суд приходить до висновку, що позовна вимога Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Одночасно, суд приходить до висновку, що позовна вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо встановлення заборони органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права іпотеко держателя щодо нежилого приміщення, загальною площею 44,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 154Б, приміщення. № 64, задоволенню не підлягає, оскільки до повноважень суду не входить питання щодо захисту порушених прав в майбутньому.
Крім того, ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи відносяться витрати на надання правової допомоги.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп. (а.с. 2)
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, вимога позивача щодо відшкодування понесених судових витрат у розмірі 1600,00 грн. є також законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 215, 224 -226 ЦПК України, ст. ст. 1, 12, 33, 41 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 52, 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд -
Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Звільнити з-під арешту предмет іпотеки - нежиле приміщення, загальною площею 44,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 154Б, приміщення. № 64, яке належить на праві власності ОСОБА_6; накладеного:
- державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження №16454608 від 19.09.2016 р.;
- державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, на підставі постанови у виконавчому проваджені № 52260140, номер запису про обтяження № 16453865 від 19.09.2016 р..
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання рішення суду апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

05.07.2017