Ухвала іменем україни
05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, головного державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій державного виконавця неправомірними та встановлення факту відсутності заборгованості зі сплати аліментів, за касаційною скаргою Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на рішення апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що у провадженні Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий лист Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 червня 2003 року в справі № 2-1148 про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 17 червня 2003 року до дня повноліття дитини. При проведенні виконавчих дій державний виконавець неправомірно здійснив розрахунок його заборгованості за аліментами за період з вересня 2012 року до жовтня 2015 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника по м. Красний Лиман. У січні 2016 року із відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції надійшов розрахунок заборгованості позивача за аліментами, розмір якої складав 17 002 грн 95 коп. Не погодившись з цим розрахунок, ОСОБА_3 подав заяву державному виконавцю з проханням провести перерахунок заборгованості. У квітні 2016 року він отримав уточнений розрахунок, згідно з яким його заборгованість за аліментами за вказаний період склала 15 217 грн 82 грн.

Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, ОСОБА_5 просив визнати неправомірними дії державного виконавця, встановивши факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки у 2015 році він мав офіційний дохід, виходячи з розміру якого державний виконавець мав провести цей розрахунок.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо розрахунку заборгованості ОСОБА_3

У поданій касаційній скарзі Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з копією виконавчого листа, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 червня 2003 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 17 червня 2003 року до дня повноліття дитини.

Виконавче провадження, відкрите 02 липня 2003 року на підставі виконавчого листа від 27 червня 2003 року № 2-1148-03, перебуває на виконанні у Лиманському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Із припису, зробленому на звороті виконавчого листа, вбачається що заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на день звільнення 28 липня 2012 року станом на 31 серпня 2012 року складає 12 569 грн 81 коп., частково погашена у сумі 6 476 грн 58 коп. (а. с. 9, зворот).

На підставі заяви боржника від 17 грудня 2015 року, 15 січня 2016 року ОСОБА_3 було надано розрахунок заборгованості за аліментами станом на 17 грудня 2015 року в розмірі 17 002 грн 95 коп.

Після повторного звернення ОСОБА_3 у березні 2016 року, 30 березня 2016 року було уточнено розмір заборгованості станом на 31 грудня 2015 року, яка складала 15 217 грн 82 коп.

Із розрахунку головного державного виконавця від 30 березня 2016 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів розраховувалась з урахуванням його попередньої заборгованості, починаючи із 31 серпня 2012 року, яка становила 5 493 грн 24 коп. (6 093 грн 24 коп. - 600 грн), а загальна сума заборгованості станом на 31 грудня 2015 року склала 15 217 грн 82 коп. (а. с. 14). Указаний розрахунок за відсутності даних про дохід боржника проводився згідно з інформацією, наданою відділом статистики у м. Красний Лиман про середню заробітну плату робітника (а. с. 89).

У процесі судового розгляду позивач заявив про неможливість підтвердження факту сплати ним аліментів, які не були враховані державним виконавцем: у червні 2013 року - 600 грн, у липні 2013 року - 500 грн, у квітні 2014 року - 600 грн, у травні 2014 року - 600 грн, у листопаді 2014 - 600 грн, з причин втрати оригіналів квитанції, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача ОСОБА_4 у неприйнятті до уваги наданих боржником фотокопій документів, оскільки відповідно до п. 7.23 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, до матеріалів виконавчого провадження долучаються квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів.

Суд першої інстанції вважав, що надана позивачем квитанція Укрпошти на суму 1 тис. грн (а. с. 16), отримання якої в жовтні 2015 року підтверджено в судовому засіданні третьою особою ОСОБА_5, обґрунтовано не було враховано державним виконавцем в зарахування заборгованості, оскільки її реквізити не містять дату проведення операції.

Листом від 30 березня 2016 року, вих. № 4-35/548, за підписом начальника відділу державної виконавчої служби ЖабінаА.С, боржнику ОСОБА_3 роз'яснювалося про необхідність відновлення квитанцій, якість яких не дозволяє встановити дату сплати та прізвище особи, на користь якої надсилалися кошти для подальшого врахування при визначенні заборгованості.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 7.13.1 Інструкції, зазначав, що заборгованість за аліментами за період з вересня 2012 року до жовтня 2015 року правильно визначена і розрахована згідно із середньомісячною заробітною платою одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості згідно з довідками відділу статистки у м. Красний Лиман Головного управління статистики у Донецькій області, оскільки боржник в цей період не працював.

Апеляційний суд, зазначаючи, що судом першої інстанції неправильно витлумачені норми матеріального права, виходив із того, що у період, коли виникла заборгованість за аліментами - із серпня 2012 року до жовтня 2015 року, ОСОБА_3 не працював, тому відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами обчислювалась виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Оскільки на момент звернення ОСОБА_3 до державного виконавця із заявою про перерахунок заборгованості, він надав довідку про свій дохід фізичної особи-підприємця, сума якого за період з 01 листопада до 31 грудня 2015 року склала 2 800 грн (а. с. 17), тобто його місячний дохід становить 1 400 грн, ј частина від якого дорівнює 350 грн, апеляційний суд, з посиланням на приписи ст. 182 СК України дійшов висновку про те, що у період з вересня 2012 року до грудня 2015 року (40 місяців) позивач повинен був сплатити обов'язкові платежі у розмірі ј частини від доходу, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років у сумі 15 707 грн 60 коп.

При цьому апеляційним судом взяв до уваги, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до якого відноситься дитина позивача, у спірний період становив від 1 144 грн до 1 455 грн., та розраховуючи розмір заборгованості ОСОБА_3, до попередньої заборгованості у сумі 5 493 грн 24 коп. додав 15 707 грн 60 коп. обов'язкових платежів, всього: 21 200 грн 84 коп.

Ураховуючи, що згідно з розрахунком державного виконавця від 30 березня 2016 року ОСОБА_3 за цей же період сплатив аліменти у сумі 20 900 грн (а. с. 14), апеляційний суд вважав, що заборгованість платника аліментів становить 300 грн. та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та визнав неправомірними дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості позивача.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 195 СК України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

За змістом п. 7.13 Інструкції, державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

При цьому, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника (пп. 7.13.1 п.7.13 Інструкції).

За змістом п. 7.23 Інструкції, у випадку якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Із розрахунків заборгованості від 15 січня та від 30 березня 2016 вбачається, що заборгованість з вересня 2012 року до жовтня 2015 року визначена відповідно до положень норми ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 7.13.1 Інструкції, оскільки боржник в цей період не працював і заборгованість визначалася згідно із середньомісячною заробітною платою одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості згідно з довідками відділу статистики у м. Красний Лиман Головного управління статистики у Донецькій області, та квитанціми, якими підтверджувався факт сплати боржником аліментів самостійно в зазначений період.

Із постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 жовтня 2015 року вбачається, що на момент винесення постанови державним виконавцем заборгованість складала 19 412 грн 12 коп.

Копією рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції підтверджується факт отримання боржником 05 листопада 2015 року копії зазначеної постанови від 22 жовтня 2015 року, що свідчить про те, що з 05 листопада 2015 року боржнику достовірно було відомо про визначення розміру заборгованості за аліментами.

Відхиляючи доводи позивача з посиланням на ч. 2 ст. 195 СК України щодо обов'язку державного виконавця розрахувати заборгованість за аліментами за період з вересня 2012 року до жовтня 2015 року, виходячи з розміру отриманих ним доходів від заняття підприємницькою діяльністю в період з 01 листопада до 31 грудня 2015 року, суд першої інстанції виходив із того, що на час виникнення заборгованості і визначення її розміру боржник не працював, а його реєстрація 22 жовтня 2015 року як фізичної особи-підприємця на визначений розмір аліментів не впливає, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що, оскільки апеляційний суд помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції; на порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України не навів достатніх мотивів, за якими він вважав неправильними висновки цього суду, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2016 року скасувати, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко