Справа № 357/2785/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 /польова пошта НОМЕР_2 / м. Біла Церква Київської області, 3-я особа: Києво-Святошинський районний військовий комісаріат, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що йому на праві власності належить майно транспортний засіб DAF TE 47 XS 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , 22.03.2014 року згідно довідки про прийом машин до Збройних Сил України даний транспортний засіб було вилучено з користування ТОВ «Стик Транс Сервіс» та передано у військову частину НОМЕР_1 для потреб армії, на час вилучення автомобіль не належав товариству, а договір оренди вже скінчився та не був продовжений. Керівництву Києво-Святошинського РВК було доведено інформацію про те, що ТОВ «Стик Транс Сервіс» не є власником сідельного тягача марки DAF, що власником автомобіля є приватна особа, але не зважаючи на це транспортний засіб вилучено та передано у військову частину НОМЕР_1 /польова пошта НОМЕР_2 / м. Біла Церква, де автомобіль перебуває по даний час. Протягом 2016 року позивач неодноразово звертався до Києво-Святошинського РВК, Міністерства Оборони України з метою повернення належного йому майна, але отримував тільки відписки, звернення до військової частини залишилося без відповіді. А тому позивач просить суд витребувати у відповідача в/ч НОМЕР_1 МО України належний йому на праві власності автомобіль марки DAF TE 47 XS 2001 року випуску, шасі № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 та передати його позивачу.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що відповідно до Положення про військово-транспортний обов`язок техніка вилучається військовими комісаріатами через районні державні адміністрації для виконання мобілізаційних планів, повертається техніка після її демобілізації також через військові комісаріати, якими вона вилучалась, по даний час Києво-Святошинський військовий комісаріат не звертався до військової частини для повернення транспортного засобу власнику, з 15.03.2017 року спірний транспортний засіб DAF виведено за штат, цим транспортним засобом військова частина не користується, оскільки забезпечення його пальним, запасними частинами обходиться дуже дорого, таких коштів військова частина не має, але згідно норм діючого законодавства військова частина сама не має змоги повертати цей транспортний засіб власнику.

Під час розгляду даної справи згідно ухвали суду від 25.05.2017 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , але після отримання з військкомату інформації про те, що Києво-Святошинський РВК не є самостійною юридичною особою, а є відокремленим підрозділом обласного військового комісаріату, ухвалою суду від 14.06.2017 року, яку занесено до журналу судового засідання, за клопотанням представника позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 залучено до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про час розгляду справи належним чином, до суду надіслано письмові заперечення на позов та клопотання щодо розгляду справи без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF TE 47 XS 2001 року випуску, сідловий тягач Е, шасі № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 06.07.2007 року /а.с.7/ та копією довідки Територіального сервісного центру 3246 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 12.11.2016 року № П-86 /а.с.9/.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стик Транс Сервіс» в особі директора товариства /орендар/ та позивачем ОСОБА_1 /орендодавець/ було укладено договір оренди автомобіля, згідно умов якого в користування за плату строком на 5 років з 23.10.2008 року по 23.10.2013 року передано автомобіль марки DAF TE 47 XS 2001 року випуску, шасі № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 , що слідує з копії цього договору, який було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчуком В.О., зареєстровано в реєстрі за № 5902 /а.с.63/.

В судовому засіданні також встановлено, що згідно Списку машин і водіїв , відібраних для військової частини НОМЕР_6 з Києво-Святошинського районного військового комісаріату від 21.03.2014 року, серед інших транспортних засобів значиться спірний автомобіль DAF TE 47 XS номерний знак НОМЕР_3 , що вбачається з копії цього Списку /а.с.64/, який підписано військовим комісаром, представником військової частини та командиром в/ч НОМЕР_1 .

В довідці про прийом машин, що належать ТОВ «Стик Транс Сервіс», до Збройних Сил України пунктом прийому техніки військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2014 року /а.с.65/, значиться вказаний вище транспортний засіб, довідка підписана начальником пункту прийому техніки та командиром в/ч НОМЕР_1 .

В матеріалах справи є також копія відомості прийому автомобіля DAF TE 47 XS, в якій вказано на те, що разом з автомобілем поступив технічний паспорт НОМЕР_4 , автомобіль технічно справний, рішенням начальника ППТ автомобіль приймається , зачислений в ТБ, відомість підписана начальником пункту прийому та командиром в/ч /а.с.60/.

Заперечуючи проти позову, військова частина та Києво-Святошинський районний військовий комісаріат посилаються на те, що спірний транспортний засіб було вилучено у ТОВ «Стик Транс Сервіс» на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Положення про військово-транспортний обов`язок, для повернення транспортного засобу підстави відсутні, оскільки в країні триває особливий період.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції на березень 2014 року /тобто, на дату вилучення транспортного засобу/ військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Порядок виконання військово-транспортного обов`язку, а також порядок відшкодування державою відповідно вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок

примусового вилучення чи відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом.

Постановою КМ України від 28.12.2000 року № 1921 було затверджено Положення про військово-транспортний обов`язок, яке визначає порядок виконання військово-транспортного обов`язку центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, а також громадянами - власниками транспортних засобів усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва.

Відповідно до п.5 цього Положення /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/ вилучення (відчуження) транспортних засобів здійснюється районними (міськими) військовими комісаріатами на підставі розпоряджень місцевих держадміністрацій в обсягах лімітів та відсоткових норм вилучення, затверджених Кабінетом Міністрів України, як окремо, так і у складі спеціальних формувань, які передаються військовим формуванням на період мобілізації та у воєнний час.

Пунктами 10-13 Положення було передбачено, що Кабінет Міністрів України за поданням Міноборони в мирний час затверджує ліміти вилучення (відчуження) транспортних засобів у регіонах та відсоткові норми вилучення за галузями національної економіки і доводить їх до центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, які разом з військовими комісаріатами визначають постачальників та обсяги (норми) вилучення (відчуження) транспортних засобів у підприємств, установ та організацій за районами (містами).

Ліміти вилучення (відчуження) транспортних засобів за типами та марками (крім мотоциклів і гужового транспорту) для підприємств, установ, організацій, районів і міст встановлюються у мирний час відповідними місцевими держадміністраціями за поданням військових комісаріатів.

Установлені Генеральним штабом Збройних Сил за погодженням з Кабінетом Міністрів України завдання з підготовки та передачі транспортних засобів військовим формуванням, а також порядок, пункти та терміни цієї передачі у мирний час доводяться до їх власників відповідними місцевими держадміністраціями через військові комісаріати.

Громадянам - власникам транспортних засобів такі завдання доводяться у разі оголошення мобілізації та введення воєнного стану.

Як встановлено судом, Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області прийнято розпорядження за № 499 від 31.07.2014 року «Про мобілізаційну готовність автотранспортної техніки Києво-Святошинського району та ліміту її вилучення при частковій мобілізації» /а.с.61-62/, тоді як вилучення спірного транспортного засобу проведено Києво-Святошинським РВК 22.03.2014 року.

До пунктів попереднього збору військових комісаріатів і пунктів прийому військових формувань транспортні засоби доставляються власниками транспортних засобів згідно з нарядами районних (міських) військових комісаріатів /п.24 Положення/.

Згідно довідки ТОВ «Стик Транс Сервіс» від 05.05.2017 року за № 8 /а.с.66/, товариством не було отримано мобілізаційне завдання /наряд/ на поставку транспортного засобу DAF TE 47 XS до Києво-Святошинського РВК в період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року; в цей період відбір техніки за участю власника ОСОБА_1 , представників військкомату та військової частини проведено не було; вилучення вказаного транспортного засобу не було оформлено актом прийому-передачі. Мобілізаційний зведений наряд на вилучення транспортних засобів КАМАЗ 6520 та Медседес-Спрінтер бортовий отримано 15.09.2014 року.

Отже, вилучення спірного транспортного засобу проведено Києво-Святошинським РВК з порушенням порядку, визначеного на той час законодавством, без повідомлення власника транспортного засобу та доведення до нього відповідного завдання.

Доказів зворотнього суду надано не було.

В письмових запереченнях на позов Києво-Святошинський РВК посилається на те, що позивач не надає доказів щодо доведення до відома військкомату інформації про те, що власником транспортного засобу є фізична особа.

Але ці твердження суд вважає необґрунтованими, оскільки разом з транспортним засобом було передано технічний паспорт на нього, про що зазначено в документах, оформлених військкоматом та військовою частиною, а технічний паспорт містить відомості про власника транспортного засобу.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої ? п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Зокрема стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

В п.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до ст. 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

В Постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року по справі № 6-3090цс16 викладено правову позицію про те, що відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Представник відповідача в судовому засіданні та 3-я особа в письмових запереченнях на позов посилалися на те, що в країні триває особливий період, повернення транспортного засобу власнику є можливим тільки після закінчення дії особливого періоду.

В ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» / в редакції чинній на даний час/ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно приписів ст.6 цього Закону, повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Указами Президента України від 06.05.2014 року № 454/2014, від 21.07.2014 року № 607/2014, від 14.01.2015 року № 15/2015 також оголошувалися та проводилися часткові мобілізації.

Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

До таких висновків дійшов Київський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 04.02.2016 року по справі № 826/18425/15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в 2016 році звертався до МО України, Києво-Святошинського РВК, до військової частини ПП 2968 з приводу повернення належного йому транспортного засобу, але питання так і не було вирішено.

Суд також вважає, що застосування встановленого нормативно-правовими актами, на які вказано вище, порядку повернення спірного транспортного засобу через Києво-Святошинський РВК було б необхідним за умови, якби вилучення цього транспортного засобу військкоматом відбулося з дотриманням цього порядку.

При вирішенні спору судом враховуються наступні обставини.

Так, згідно наказу командира військової частини ПП В 2968 № 12 від 15.03.2017 року «Про переміщення та введення в експлуатацію автомобільної техніки» виведено за штат озброєння та військової техніки частини в т.ч. транспортний засіб DAF TE 47 XS, шасі № НОМЕР_5 в зв`язку з тим, що вищевказана техніка іноземного виробництва та для обслуговування і ремонту потребує запасні частини та паливно-мастильні матеріали, якими військова частина не забезпечується, а закупати їх немає можливості із-за їх високої собівартості.

Наведене стверджується копією цього наказу /а.с.72-74/.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача повідомила, що на даний час штати військової частини польова пошта НОМЕР_2 переведені на штат мирного часу.

Отже, проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його права узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами.

А тому суд вважає за можливе витребувати у відповідача та передати позивачу належний йому транспортний засіб марки DAF TE 47 XS 2001 року випуску, шасі № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 .

На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України на користь позивача з відповідача належить стягнути судовий збір в розмірі 1700 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 387 ЦК України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Положенням про військово-транспортний обов`язок, яке затверджено постановою КМ України від 28.12.2000 року № 1921, ст.ст. 3, 10, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.

Витребувати у військової частини НОМЕР_1 /польова пошта НОМЕР_2 / м. Біла Церква Київської області та передати ОСОБА_1 належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль марки DAF 2001 року випуску, модель TE 47 XS, шасі № НОМЕР_7 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 /польова пошта НОМЕР_2 / м. Біла Церква Київської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1700 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А. М. Дмитренко