Справа №468/1262/16-ц 13.09.2017 13.09.2017 13.09.2017
Справа № 468/1262/126-ц
Провадження № 22ц-784/1818/17 Суддя першої інстанції - Янчук С.В.
Категорія 33 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, прокурора - Жмура Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Головного управління Національної поліції в Херсонській області

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2017 року за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури.

Позивач зазначав, що 8 квітня 2012 року о 6-10 год. його було затримано в будинку №38 по вул. Первомайська в с. Партизани, Генічеського району, Херсонської області працівниками міліції та ввечері того ж дня відносно нього було складено протокол про затримання за підозрою у вчиненні злочину та поміщено до Цюрупинського ІТТ УМВС України в Херсонській області. 11 квітня 2012 року йому було пред'явлено остаточне обвинувачення у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом та в цей же день відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та доставлено до слідчого ізолятора м. Херсона.

30 липня 2012 року після завершення досудового слідства кримінальна справа відносно нього була направлена до суду. 16 квітня 2013 року постановою Дніпровського районного суду м. Херсона кримінальну справу відносно нього було повернуто прокурору для додаткового розслідування. 12 липня 2016 року прокурором Херсонської місцевої прокуратури було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 004305 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вважає, що внаслідок незаконного затримання, притягнення до кримінальної відповідальності, тримання під вартою, незаконного перебування під слідством та судом він зазнав моральних страждань, був позбавлений можливості працювати, не міг дбати про сім'ю, а також спілкуватися з рідними та знайомими. Незаконні дії вказаних органів негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми, він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення своїх порушених прав. Після звільнення з-під варти він намагався продовжити відповідний трудовий договір на підприємстві, на якому працював до затримання, але роботодавець відмовився від його продовження через притягнення його до кримінальної відповідальності. Через його затримання у його друзів, близьких та знайомих сформувалося негативне ставлення до нього та склалася думка про нього як про злочинця, що нервує та пригнічує його й на даний час та не сприяє налагодженню відносин з рідними та відновленню життєвих зв'язків. Розмір заподіяної йому моральної шкоди оцінює в 500 000 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд з стягнути з Державного бюджету на його користь 500 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 2 березня 2017 року неналежного відповідача Херсонській відділ поліції Головного управління Національної поліції замінено на належного - Головне управління Національної поліції в Херсонській області.

В подальшому, позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 198 195 грн., з яких: 10 мінімальних заробітних плат (3200 грн.) за 2 місяці перебування під вартою, 49 мінімальних заробітних плат (3200 грн.) за 49 місяці перебування під слідством та судом, 8000 грн. витрати на правову допомогу та 1395 грн. витрати на проїзд до органу досудового розслідування та суду.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, 163 200 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 5000 грн. в рахунок відшкодування сум, сплачених у зв'язку з поданням юридичної допомоги та 1395 грн. в рахунок відшкодування сум витрат на транспортні послуги, а всього на загальну суму 169 595 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Херсонській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, а в частині стягнення матеріальної шкоди провадження у справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, який приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 8 квітня 2012 року ОСОБА_7 було затримано за підозрою у вчиненні злочину в порядку ст. 115 КПК України (у редакції 1960 року) та поміщено до ІТТ.

11 квітня 2012 року позивачу було пред'явлено обвинувачення у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом за ст. 289 ч. 2 КК України та того ж дня відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

6 червня 2012 року відносно ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

30 липня 2012 року після завершення досудового слідства кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України була направлена до суду в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року).

16 квітня 2013 року постановою Дніпровського районного суду м. Херсона кримінальну справу відносно ОСОБА_5 було повернуто прокурору для додаткового розслідування.

8 серпня 2013 року Суворовським РВ ХМУ МВС України в Херсонській області до ЄРДР за № 004305 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом.

12 липня 2016 року постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури кримінальне провадження № 004305 стосовно ОСОБА_5 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України було закрито.

Отже, встановлене свідчить про те, що у період з 8 квітня 2012 року до 12 липня 2016 року, що становить 51 місяць, позивач перебував під вартою, на підписці про невиїзд та під слідством.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7 та стягуючи на його користь 163 200 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач незаконно перебував під слідством та судом з 8 квітня 2012 року до 12 липня 2016 року, тобто 51 місяць, такими діями йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з незаконними діями органів досудового розслідування, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому суд, виходив із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір відшкодування моральної шкоди суд встановив, виходячи із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати, що діяла на момент ухвалення рішення у розмірі 3200 грн.

Проте з висновком суду повністю погодитися не можна.

З огляду на приписи ст. 1176 ЦК України, ст. 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно із ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити ступінь страждань, заподіяних громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Здійснення безспірного списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Згідно із п/п 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, кошти на відшкодування моральної шкоди стягуються з Державного бюджету України шляхом їх списання Державною казначейською службою України, як це передбачено чинним законодавством.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із розрахунку такої шкоди з одного мінімального розміру заробітної плати, що діяла на момент розгляду справи з урахуванням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у якому судам роз'яснено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Разом з цим, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 6 грудня 2016 року, який набрав чинності 1 січня 2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн.

Таким чином, розмір моральної шкоди, якій підлягає відшкодування становить 81 600 грн. (1600 грн. х 51 місяць)

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру стягнення з Державного бюджету на користь ОСОБА_5 з 163 200 гривень на 81 600 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2017 року в частині розміру стягнення моральної шкоди з Державного бюджету на користь ОСОБА_5 змінити зменшивши суму з 163 200 гривень на 81 600 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова