Справа № 639/2350/17
Провадження № 2/639/1338/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування квартирою, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, та просив ухвалити рішення, на підставі якого зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у доступі до квартири АДРЕСА_1 та у користуванні нею; визначити порядок користування вищезазначеною двокімнатною квартирою, виділив ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_2 у користування житлову кімнату більшої житлової площі, виділити відповідачу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у користування житлову кімнату меншої житлової площі, залишити у загальному користуванні місця загального користування.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 червня 1999 року його батьки, ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син, позивач у справі.

З жовтня 2016 року батьки позивача проживають окремо, кожний за місцем своєї реєстрації.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 29 ЦК України, ч.3 ст. 160 СК України позивач має право самостійно обирати місця свого проживання.

Позивач має бажання проживати разом з матір'ю за місцем своєї реєстрації. У зв'язку з викладеним, ОСОБА_2 просить усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, а саме спірною квартирою.

Також позивач зазначає, що власником спірної квартири є відповідачі у справі, а саме ОСОБА_2 на праві власності належить 4/5 частин квартири, з урахуванням того, що вона успадкувала частину квартири після смерті її матері ОСОБА_7, а 1/5 частина квартири на праві власності належить відповідачу ОСОБА_3

Спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 62,6 кв.м, житловою площею 37,5 кв.м.

Позивач вважає за необхідне визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши йомута відповідачу ОСОБА_2 у користування житлову кімнату більшої житлової площі, а відповідачу ОСОБА_3 та її малолітній дитині ОСОБА_5 у користування житлову кімнату меншої житлової площі, залишити у загальному користуванні місця загального користування.

Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19 квітня 2017 року до участі у справі було залучену 3-тю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Представник позивача ОСОБА_8, який діє на підставі договору №5/2017 про надання правової допомоги від 18.04.2017 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 16.05.2017 року, в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися. Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява з проханням справу розглянути у її відсутність, у задоволені позовних вимог відмовити. Причина неявки представника 3-тьої особи суду не відома. У зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності осіб, що не з'явилися.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_1, батьками якого є: батько - ОСОБА_6, мати - ОСОБА_2. ( а.с. 6)

Згідно довідки з місця проживання про склад сім*ї та прописку від квітня 2017 року за №587, складеною дільницею №45 КП «Жилкомсервіс», за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5. ( а.с. 10)

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що на даний час батьки неповнолітнього позивача проживають окремо. ОСОБА_2 має право самостійно обирати місце свого проживання, він висловив бажання проживати з матір'ю за місцем реєстрації.

Частиною 3 ст. 160 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дитини, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини суми усіх доходів відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ( а.с. 31)

У вищезазначеному рішенні суду зазначено, що з жовтня 2016 року син ОСОБА_10 проживає разом з позивачем (ОСОБА_2.) у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, належній йому на праві власності. Син знаходиться на його утриманні, а відповідачка не приймає ніякої участі у вихованні сина та у витратах на його утримання, не підтримує із ним ніяких відносин.

Отже, вищезазначеним рішенням встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 фактично проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача зазначає, що на даний час неповнолітній виявив бажання проживати з матір*ю за адресою АДРЕСА_1, однак йому чиняться перешкоди.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні з даними ствердженнями представника позивача не погодилася та пояснила, що ні вона, ні ОСОБА_3 не чинять перешкод щодо проживання ОСОБА_1 у вищевказаній квартирі. Навпаки, вона дуже хотіла, щоб її неповнолітній син проживав разом з нею.

У відповідності до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Але, в супереч вищезазначеним нормам закону позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачів перешкоджають йому проживати в квартирі за місцем його реєстрації.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову в даній частині за недоведеністю.

Що стосується позовних ОСОБА_2 в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.03.2017 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: 1/15 частина за ОСОБА_7, 1/15 частина за ОСОБА_11, 1/15 частина за ОСОБА_2. ( а.с. 8)

З відповіді КП «ХМБТІ» від 21.03.2017 року за №2917 вбачається, що згідно архівних матеріалів квартира АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року зареєстрована наступним чином: 4/5 частин на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.03.1998 року Органом приватизації житлового фонду АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» р.№93; по 1/15 частині кожному на праві спільної часткової власності за ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.02.2003 року, виданого 5-ю ХДНК р.№4-145. ( а.с. 9)

Позивач зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 померли, спадщину після їх смерті фактично прийняла його мати ОСОБА_2

Отже, на сьогоднішній день існує два власника спірної квартири, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно зі ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Отже, питання щодо визначення порядку користування квартирою, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю може бути вирішено тільки між її співвласниками, яким ОСОБА_2 не являється.

Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_2 у задоволені його позову в повному обсязі.

Оскільки у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати на його користь не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 7, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209-215 ЦПК України, ст.ст.15,16, 358, 364 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном та визначення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Труханович