У х в а л а

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Іваненко Ю.Г.,Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Мишковицької сільської ради, третя особа - Тернопільська районна Державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадщину, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, Мишковицької сільської ради, третя особа Тернопільська районна Державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадщину за законом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її та відповідача батько - ОСОБА_6, який на день смерті проживав в с. Мишковичі, Тернопільського району, Тернопільськоїобласті.

Вона звернулась до державної нотаріальної контори Тернопільського району із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька і дізналась про існування заповіту, посвідченого Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 06 листопада 2013 року на користь ОСОБА_5

Просила визнати заповіт не дійсним з підстав передбачених ст.1257 ЦК України, тобто у зв'язку із відсутністю волі заповідача через відсутність його особистого підпису у заповіті, а також того, що він не міг підписати заповіт особисто внаслідок своєї хвороби.

Також просила зобов'язати Тернопільську районну державну нотаріальну контору прийняти її заяву про прийняття спадщини за законом та видати їй свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 - батько сторін, після смерті якого відкрилась спадщина на належну частку його майна.

Згідно заповіту, складеного 06 листопада 2013 року та посвідченого секретарем Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_6 все своє майно, яке буде належати на день його смерті, заповів ОСОБА_5 У заповіті зазначено, що ОСОБА_6 текст заповіту прочитано вголос та власноручно підписано.

Посилання позивача на те, що заповідач не міг самостійно підписати заповіт через хворобу безпідставні, оскільки останній страждав на ішемічну хворобу серця, яка втім не могла бути перешкодою для підписання оспорюваного правочину. Даних про існування інших хвороб, суду не надано.

Твердження ОСОБА_4 про відсутність волі заповідача, його особистого підпису у заповіті також необґрунтовані.

Відповідно до висновку експерта проведеної за результатами судової почеркознавчої експертизи, встановити ким, ОСОБА_6 чи іншою особою виконаний підпис від імені ОСОБА_6 у рядку «підпис» заповіту, не вбачається можливим, оскільки у жодному із порівнянь не вдалося виявити сукупності ознак, достатнього для позитивного або негативного висновку щодо виконавця.

Секретар сільської ради - ОСОБА_7, пояснила, що на момент вчинення правочину волевиявлення ОСОБА_6 було вільним і заповіт він підписував особисто.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вірно прийшов до висновку про відсутність доказів, які б свідчили про те, що на момент посвідчення заповіту у ОСОБА_6 було відсутнє волевиявлення його особистого підпису та те, що заповіт підписаний не ним особисто через хворобу.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційноїскарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук