Єдиний унікальний номер 242/5753/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1057/2017
Єдиний унікальний номер 242/5753/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/775/1057/2017 Доповідач: Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів: Мірути О.А., Осипчук О.В.

при секретарі Яворському О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Селидівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони є бабусею та дідусем ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із своїми батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Вони бажають спілкуватися з онуками, брати участь у їх вихованні, але відповідачі перешкоджають їм у цьому. Висновком виконавчого комітету Гірницької міської ради від 21.11.2016 року №283/02-34 позивачам встановлено порядок участі у вихованні онуків ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, але відповідачі рішення виконавчого комітету Гірницької міської ради від 21.11.2016 року №283/02-34 не виконують та продовжують чинити перешкоди їм у спілкування з онуками.

Уточнив свої позовні вимоги просили суд зобовязати відповідачів не перешкоджати їм брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онуками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; визначити способи їх участі у вихованні онук, а саме: - надати можливість зустрічатись із старшою онукою 2 рази на місяць (субота-неділя) з ночівлею, а з молодшою онукою за попередньою домовленістю, дозволити раз на рік з метою оздоровлення дітей у літку протягом 10 днів санаторно-курортний відпочинок, зобовязати відповідачів попереджати про неможливість зустрічей не менш, як за 12 годин, зобовязати відповідачів у разі зміни місця проживання онук повідомити позивачів у письмовій формі, зобовязати відповідачів не чинити перешкод у спілкуванні позивач з онукою ОСОБА_6 телефоном , зобовязати відповідачів повідомити про зміну номеру мобільного телефону; також просили суд дати правову оцінку діям робітників дитячого садку «Рябінка» м. Гірник.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з онуками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено спосіб участі у спілкуванні з онуками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: шляхом встановлення зустрічей із старшою онукою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, 2 рази на місяць (субота-неділя) з ночівлею, а з молодшою онукою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за попередньою домовленістю, дозволено ОСОБА_3, ОСОБА_4 раз на рік санатортно-курортний відпочинок разом зі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою оздоровлення у літку протягом 10 днів.

Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_3, ОСОБА_4 спілкуванню з онукою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 телефоном.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає,що задовольняючи позовні вимоги суд не визначив конкретно місце та час спілкування онук з позивачами , не врахував, що діти малолітнього віку та спілкування без присутності батьків є неможливим , не врахував, що старша онука відвідує дитячий садок, а у вихідні дні батьки готують її до школи. Зазначає, що за законом батьки мають переважне права на виховання, мають постійно контролювати місцезнаходження дитини, її оточення. Суд необґрунтовано дозволив позивачам вивезення доньки ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 на літній відпочинок , так як враховуючи вік дитини це є неприпустимим. Ухвалюючи рішення в частини зобовязання відповідачів не чинити перешкоди у спілкуванні телефоном з дитиною, не зазначив по якому телефону відповідачі перешкоджають спілкуванню та не зазначив день та час такого спілкування.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, прийняв до уваги свідчення свідків про те, що відповідачі перешкоджають позивачам у спілкуванні з онуками, але фактично свідками таких перешкод вони не були.

В засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги повністю підтримала та просила її задовольнити, рішення суду скасувати.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували , просили її відхилити, рішення суду залишити без зміни.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Селидівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, зазначала, що відповідачі дійсно створюють перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками, не виконують рішення виконавчого комітету про встановлення порядку їх спілкування.

Апеляційний суд заслухав доповідача, сторони, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З урахуванням ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, ті якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин .

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом,звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься і у частині 1 ст.3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є бабусею та дідусем ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 по лінії матері.

Згідно копії паспортів ВЕ №614364 та ВЕ №614437, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, проживають фактично Донецька область с. Ізмайлівка вул. Репіна (ділянка,19).

Позивачі бажають приймати участь у вихованні малолітніх онуків, але не можуть це робити через перешкоди з боку відповідачів.

Висновком виконавчого комітету Гірницької міської ради від 21.11.2016 року №283/02-34, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають окремо від малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено ступінь участі за попередньою домовленістю з батьками дітей у вигляді днів зустрічей І,ІІІ або ІІ, ІV тижня місяця з ночівлею (субота-неділя), та оздоровлення дітей влітку протягом 10 днів(а.с.10). Фактично це рішення відповідачами не виконується та позивачі не мають можливості спілкуватися з онуками через перешкоди з боку відподачів.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 5 "Конвенції про контакт з дітьми", № ETS N 192, № ETS N 192, ратифікованої Україною 20.09.2006р., з урахуванням найвищих інтересів дитини може бути встановлено контакт між дитиною та особами, що не є її батьками, але мають сімейні зв'язки з дитиною. У ст. 2 Конвенції визначено, що "контакт" означає: перебування дитини протягом обмеженого періоду разом з особою, яку зазначено в статті 4 або 5 і з якою вона зазвичай не проживає, чи зустріч з такою особою; будь-яку форму спілкування між дитиною й такою особою; надання інформації такій особі про дитину або дитині про таку особу. "Сімейні зв'язки" означає близьку спорідненість, наприклад між дитиною та її бабусею й дідусем або рідними братами й сестрами, яка ґрунтується на законі або de facto сімейних стосунках.

Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції в рішенні не погодився із позицією відповідача, який заперечуючи проти позову зазначив, що баба та дід взагалі не мають права спілкуватися з онуками.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції,всупереч доводів апеляційної скарги, обґрунтовано , виходив з законодавчо закріпленого права баби та діда щодо участі у вихованні дитини, відсутності обставин , що таке спілкування в даному випадку буде суперечити інтересам дітей; суд врахував висновок органу опіки та піклування щодо визначення режиму спілкування баби та діда з онуками та погодився з наданим висновком, за виключенням того, що встановив можливість ночівлі у баби та діда молодшої онуки за домовленістю з відповідачами та дозволив літній відпочинок позивачів лише зі старшою онукою.

Колегія суддів вважає, що оскільки молодша онука позивачів ОСОБА_10, 27.02.2016 року не досягла трирічного віку, то визначений судом режим спілкування два рази на місяць за попередньою домовленістю з батьками, з урахуванням її віку, особливого режиму дня та харчування відповідає інтересам дитини.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо невизначеності місця спілкування з онуками, то суд у рішенні визначив зустрічі позивачів зі старшої онукою два рази в місяць з ночівлею, що передбачає відвідування місця проживання позивачів, а що стосується молодшої онуки, беручи до уваги прихильності дитини до матері , що притаманно для її віку, суд обґрунтовано визначив порядок таких відвідувань за погодженням з відповідачами , тобто місце і час спілкування буде визначатися за домовленістю з відповідачами з урахуванням режиму дня дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо визначеного судом порядку спілкування позивачів зі старшою онукою з можливістю ночівлі без присутності батьків. З матеріалів справи вбачається, що позивачі мають з онукою гарні стосунки, бабуся перебувала у декретній відпустці по догляду за нею, дитини телефонує їм та прагне спілкування.

Доводи апеляційної скарги в тієї частині, що такий режим спілкування є неможливим, оскільки у вихідні дні батьки готують дитину до шкоди правових висновків суду не спростовують, оскільки визначена судом першої інстанції інтенсивність зустрічей двічі на тиждень без зазначення конкретного часу дозволить батькам скорегувати вільний час дитини таким чином, щоб дитини мала можливість і готуватися до школи і відвідувати бабу та діда.

Доводи апеляційної скарги в тієї частині , що спільний літній відпочинок баби та діда разом зі старшою онукою є неможливим через вік дитини, суд також не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.159 Сімейного Кодексу України закон передбачає, такий спосіб участі баби та діда у спілкуванні с дитиною як спільний відпочинок, не встановлює в даному випадку вікових обмежень, проте зазначає, що це питання вирішується з урахуванням таких обставин як ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Відповідач, заперечуючи проти спільного відпочинку старшої онуки з бабусею та дідусем на надав переконливих доказів, що свідчать про наявність обставин, які підтверджують неможливість такого спільного відпочинку разом із дитиною, не довів обставин, які свідчать що такий відпочинок буде суперечити її інтересам. На думку суду, навпаки, такий захід сприятиме досягненню мети ефективної участі бабусі та дідуся у вихованні онуки, із урахуванням життєвого досвіду позивачів, їх почуття любові і схильності до онуці.

Судом встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, через які батько дитини взагалі не бажає, щоб позивачі у будь-який спосіб брали учать у спілкуванні та вихованні онуків, що порушує як права позивачів так і права дітей на спілкування з особами що не є її батьками, проте мають з дітьми близьку спорідненість.

Доводи скарги на необґрунтоване покладання на відповідачів зобовязання не чинити перешкоди у спілкуванні баби та діда з онукою телефоном також є неспроможними, оскільки телефон зараз один із найпоширеніших засобів спілкування без якого вже важко уявити життя сучасної людини, а тому безумовно баба та дідусь мають право на спілкування з онуками у тому числі і за допомогою цього засобу звязку.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правових висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,308,314,315 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головучий Судді: