АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/135/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1819/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що має з відповідачем по справі спільну малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона виховує самостійно, перебуваючи у відпустці без оплати по догляду за дитиною. Просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно до досягнення нею повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини усіх видів доходу до досягнення донькою трьох років.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2016 року і до досягнення донькою повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 12 січня 2016 року до 01 березня 2016 року та з 03 лютого 2017 року і до досягнення ОСОБА_6 трьох років.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення, зазначивши період стягнення аліментів на неї з 12 січня 2016 року і до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_7 і ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2016 року до досягнення донькою повноліття, а також аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 12 січня 2016 року до 01 березня 2016 року і до досягнення ОСОБА_6 трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в якій вказав, що після ухвалення рішення йому стало відомо, що позивачка по справі є працевлаштованою, а тому стягнення аліментів на її утримання є безпідставним.

Задовольняючи заяву відповідача про перегляд рішення за нововиявленими обставинами і ухвалюючи нове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що документально підтверджений факт працевлаштування позивачки і отримання нею заробітку у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб позбавляв її права на отримання аліментів на її утримання відповідачем по справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також обставини, що мають істотне значення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, а також на її утримання у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

При цьому, місцевий суд вірно визначився із періодом часу, за який з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на її утримання, виключивши з нього час, коли ОСОБА_2 була працевлаштована і отримувала власний дохід.

Доводи апеляційної скарги щодо безперечного обов'язку батька дитини надавати матеріальну допомогу її матері, незалежно від її виходу на роботу, є необґрунтованими, оскільки визначальною обставиною для застосування положень ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України і виникнення у матері дитини права на аліменти є саме достатність матеріального забезпечення чоловіка.

Так, згідно до наказу № 735-КВ від 01 березня 2016 року і довідки від 14 липня 2016 року № 252,ОСОБА_2 достроково приступила до роботи на умовах повного робочого часу на посаді менеджера по роботі з клієнтами ПАТ «Платинум Банк», з посадовим окладом 4 200 грн. на місяць (а.с. 51, 55).

Відповідно до довідки про здійснені відрахування із заробітку ОСОБА_4, нарахована заробітна плата останнього з січня 2016 року по листопад 2016 року склала 78 338, 82 грн. (а.с. 54). З урахуванням утриманих податків і сум по виконавчим листам, середньомісячний дохід відповідача складає 3 622, 20 грн.

Враховуючи, що дохід позивача з 01 березня 2016 року по 03 лютого 2017 року перевищував дохід відповідача, колегія суддів не вбачає об'єктивної можливості ОСОБА_4 надавати матеріальну допомогу матері дитини у час її працевлаштованості.

Згідно до копії трудової книжки ОСОБА_2 звільнена з 03 лютого 2017 року, у зв'язку зі зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с.82). Дані про працевлаштування після звільнення відсутні.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь матері, яка проживає з дитиною, матеріальної допомоги з 03 лютого 2017 року до досягнення донькою трьох років, оскільки його матеріальне забезпечення, порівняно із забезпеченням позивачки, є достатнім для надання їй допомоги у вигляді аліментів.

Відповідно до прохальної частини апеляційної скарги, ОСОБА_2 просила суд змінити рішення, зазначивши період стягнення аліментів на неї, з 12 січня 2016 року до досягнення ОСОБА_10 повноліття. Проте, звертаючись до суду першої інстанції із вказаним позовом, позивач просила суд стягнути аліменти на її утримання до досягнення дочкою трьох років.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах вимог, заявлених у суді першої інстанції. Таким чином, колегія суддів не здійснює аналіз вимоги апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною повноліття, оскільки така вимога не була заявлена у суді першої інстанції.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення місцевого суду відповідає вимогам закону і підстав для її скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ О. І. Обідіна

/підпис/ В. П. Пікуль

Згідно з оригіналом:суддя О. В. Прядкіна