Справа № 188/1337/16-ц
Провадження № 2/188/28/2017
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,
при секретарі Брагін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування виконкому Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідачка), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування виконкому Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 06.12.2003 р. між ним та відповідачкою укладено шлюб.

В шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Петропавлівського районного суду № 188/1318/13-ц від 25.09.2013 року, яке набрало законної сили 04.11.2013 року, шлюб з відповідачкою розірвано.

На даний час відповідачка створила нову сім`ю та вдруге вийшла заміж і взяла собі прізвище свого чоловіка « ОСОБА_5 ».

Після розлучення з позивачем відповідачка поїхала мешкати до міста Києва. Вона не приймає ніякої участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям та побутом, не займається їхнім вихованням, не надає ніякої матеріальної допомоги та не цікавиться їхнім здоров`ям, а лише періодично телефонує їм по мобільному телефону.

21 березня 2014 році позивача було мобілізовано та направлено на службу в складі Збройних сил України в зону АТО. На час його служби вихованням дітей займалася їх бабуся ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивача. Відповідачка протягом року жодного разу не брала дітей до себе та не придбала їм жодної іграшки чи солодощів, не кажучи вже про ліки.

У 2014 році позивач створив нову сім`ю, і у нього в 2016 році народилася донька ОСОБА_7 . Його дружина ОСОБА_8 на даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та перебуває на його утриманні.

З 2014 року та по теперішній час позивач з дітьми та дружиною проживає по АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що відповідачка позбавила дітей материнської турботи і самоусунулася від виконання материнських обов`язків. Ні позивач, ні його дружина ОСОБА_8 ніколи не чинили перешкод ні дітям, ні відповідачці у спілкуванні та побаченнях з дітьми, але відповідачка завжди знаходила відмовки від зустрічі з дітьми, мотивуючи це тим, що у неї немає коштів для частих поїздок до дітей. Більше того, діти не завжди виявляють бажання бачитися з матір`ю. Відповідачка через соціальні мережі шантажує дітей, погрожуючи їм накладенням на себе рук, якщо вони не будуть до неї їздити та спілкуватися з нею.

Посилаючись на Конвенцією про права дитини, Постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 19, 150-157, 160, 161, 171, 180 - 183, 191 Сімейного кодексу (далі СК) України позивач просить суд:

визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

стягнути з відповідачки аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з відповідачки аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату та час була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідачки ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідачки, позовні вимоги визнав частково, заперечив проти заявленого позивачем розміру стягнення аліментів. Просив суд стягувати з відповідачки аліменти на користь позивача у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу) на кожну дитину у зв`язку з тим, що на даний час вона ніде не працює. У якості доказів надав копію трудової книжки відповідачки.

Третя особа орган опіки та піклування Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направила, надала суду заяву про розгляд справи без участі її представника.

Представник третьої особи служби у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони 06.12.2003 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 241, і розірваний рішенням Петропавлівського районного суду № 188/1318/13-ц від 25.09.2013 року, яке набрало законної сили 04.11.2013 року, що вбачається з його копії (а.с.5).

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 25.03.2016 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8), та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 25.03.2016 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 7).

Відповідачка створила нову сім`ю, вдруге вийшла заміж і взяла собі прізвище свого чоловіка « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 07.05.2016 року Деснянським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.70).

Після розлучення з позивачем відповідачка поїхала мешкати до міста Києва. Відповідачка не надала доказів, що приймає участь у вихованні дітей, цікавиться їхнім життям та побутом, займається їхнім вихованням, надає їм матеріальну допомогу та цікавиться їхнім здоров`ям, і не спростувала твердження позивача про не виконання нею цих батьківських обов`язків. Сторони визнали, що відповідачка лише періодично телефонує дітям по мобільному телефону.

21 березня 2014 року позивача було мобілізовано та направлено на службу в складі Збройних сил України в зону АТО. На час його служби вихованням дітей займалася їх бабуся ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивача. Відповідачка не спростувала твердження позивача, що за період служби позивача вона жодного разу не брала дітей до себе та не придбала їм жодної іграшки, солодощів чи ліків.

У 2014 році позивач створив нову сім`ю і у нього в 2016 році народилася донька ОСОБА_7 . Його дружина ОСОБА_8 , молодший сержант Національної гвардії України, працює на посаді телефоніста групи телефонного зв`язку вузла зв`язку роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 , за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою, виданою тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 полковником ОСОБА_10 06.02.2017 року. На даний час, ОСОБА_8 перебуває у декретній відпустці по догляду за донькою ОСОБА_11 , 2016 року народження, до досягнення нею трьох річного віку (а.с.73). У зв`язку з чим перебуває на утриманні позивача.

З 2014 року та по теперішній час позивач з дітьми та дружиною проживає по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 292/8, виданою 03.02.2017 року Українською сільською радою Петропавлівського району (а.с.79).

ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проживають у житловому будинку з відмінними матеріально побутовими умовами, де є все необхідне для проживання, виховання, утримання та розвитку дітей, що підтверджується Актом обстеження матеріально побутових умов, складеним 03.02.2017 року головою Української сільської ради Петропавлівського району Новаком О.О., депутатом сільської ради ОСОБА_14 у присутності свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 78).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Спілкування з матір`ю та батьком - це право, а не обов`язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовляється бачитися з матір`ю чи батьком, примушувати її ніхто не має право. Такий примус був би актом неповаги до дитини.

Відповідно до ст.150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 29 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України встановлено, що у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від покладеного на неї у відповідності до ст. 180 СК України обов`язку утримувати своїх дітей.

Це, зокрема, проявляється у тому, що вона не приймає ніякої участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям та побутом, не займається їхнім вихованням, не надає ніякої матеріальної допомоги та не цікавиться їхнім здоров`ям. Зазначене підтверджується характеристикою № 7, виданою Новоселівською ЗОШ І-ІІІ ступенів 06.02.2017 року на учня цієї школи ОСОБА_17 та характеристикою № 8, виданою Новоселівською ЗОШ І-ІІІ ступенів 06.02.2017 року на на учня цієї школиГончарова Данила (а.с.74-75).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд бере до уваги заперечення представника відповідачки щодо розміру стягнення аліментів, оскільки відповідачка на даний час ніде не працює, що підтверджується копією її трудової книжки серії НОМЕР_5 , виданої 11.12.2003 року.

Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, і, враховуючи те, що зазначені факти відповідачкою та її представником не спростовані, заперечення на позов не подані, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання дітей ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з їх батьком ОСОБА_1 . Також приймаючи до уваги, що відповідачка, як мати дітей, повинна піклуватися про них та утримувати і має таку можливість, оскільки вона є працездатною особою, однак матеріальної допомоги на утримання своїх дітей не надає, суд приходить до висновку, що з відповідачки необхідно стягувати на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_4 аліменти на кожного по 1/6 частці від доходу відповідачки щомісячно до повноліття дітей, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 20 жовтня 2016 року.

Згідно з частиною 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Згідно з статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня встановлено 1777 грн., отже ціна позову складає 1777 грн. + 1777 грн. х 30/100 х 6 місяців = 6397 грн. 20 коп.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивача відповідно до п.3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

За нормою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600 грн., в зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позовна вимога позивача про визначення місця проживання дітей задоволена у повному обсязі, а позивач поніс документально підтвердженні судові витрати (а.с.56), суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати.

На підставі зазначеного, Конвенції про права дитини, ст.ст. 19, 150-157, 160, 161, 171, 180 - 183, 191 СК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 223, 294, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування виконкому Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, служба у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, задовольнити частково.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 20.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 20.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення місячної суми аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. О. Бурда