Справа № 157/1524/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В.М.
Провадження № 22-ц/773/818/17 Категорія: 19 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

секретар - Черняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін в договір між батьками про сплату аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 13 квітня 2017 року позов у даній справі задоволено частково.

Внесено зміни у п. 2 Договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 06 грудня 2004 року, збільшивши розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які зобов'язується сплачувати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, замість 531грн. сплачувати аліменти в розмірі 1000грн., починаючи з дня вступу рішення в законну силу. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551грн. 20коп. понесених судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, в якій, покликаючись на його незаконність, просить його змінити в частині визначення розміру аліментів, збільшивши їх розмір замість 531 - 631грн. щомісячно.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2004 року між позивачем та відповідачем був укладений договір між батьками про сплату аліментів на дитину, згідно п. п. 2, 3 якого ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно до п'ятого числа сплачувати ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 531грн., що еквівалентно на час укладення договору 100 доларам США.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 своєї постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

На підтвердження зміни сімейного та матеріального стану ОСОБА_1 подала до суду копію посвідчення, пред'явник якого має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей, з якого вбачається, що, крім спільної із відповідачем доньки ОСОБА_3, позивач має ще 3 дітей, які народились після укладення договору між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно.

Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про необхідність збільшення розміру аліментів до 1000 грн. щомісячно на утримання дитини, оскільки такий розмір відповідає прожитковому мінімуму, встановленому законодавством на дитину відповідного віку, половину якого і зобов'язаний забезпечити батько.

Покликання апелянта на необхідність зменшення визначеного судом розміру стягнення аліментів на утримання дитини до 631 грн. - не беруться судом до уваги, оскільки розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку постійно змінюється у бік збільшення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є тією обставиною, яка звільняє батьків від обов'язку по утриманню дітей. Ця обставина враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Те, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не підтверджується належними доказами. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є підприємцем і рівень його доходу вказує на спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі. Судом враховано зміну матеріального і сімейного становища відповідача на час вирішення спору.

Аліменти, одержані на дитину, мають використовуватись за цільовим призначенням і за заявою платника орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. Разом з тим, при розгляді даного позову суд не перевіряє цільове використання аліментів, оскільки таких вимог не заявлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі встановлених у судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами правильно визначив правовідносини між сторонами і застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процессуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді