Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-о-331/11 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І.М.
Категорія 69 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Гансецької І.А., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2011 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту володіння житловим будинком на праві власності, за участю заінтересованої особи виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області ,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій зазначила, що з 23 травня 1970 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3

20 травня 2011 року її чоловік помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Центральній, 16 в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області, розташований на земельній ділянці площею 0,4800 га, яка перебуває у приватній власності її чоловіка, що підтверджується довідкою виконкому Кичкирівської сільської ради № 562 та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 052010 від 25 січня 2002 року.

Вказує, що за життя чоловік склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідав їй. У встановлений законом строк вона прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса. Однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок внаслідок відсутності документів, які підтверджують право власності спадкодавця на дане нерухоме майно.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 просила встановити факт володіння та користування ОСОБА_3 житловим будинком з надвірними спорудами по вул. Центральній, 16 в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області на праві власності.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2011 року заяву задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_3, який помер 20 травня 2011 року у віці 68 років в м. Радомишлі Житомирської області, володів та користувався на праві власності житловим будинком з надвірними спорудами за № 16, що розташований в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області по вул. Радомишльській, загальною вартістю 223057 грн., з моменту вселення і по день смерті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні заяви.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_3 набув право власності на даний житловий будинок на підставі заповіту, складеного ОСОБА_4 20 лютого 1993 року. В подальшому, 6 квітня 1994 року, нею був складений інший заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала сину ОСОБА_5

Отже, ОСОБА_2 приховала той факт, що даний житловий будинок належав ОСОБА_4 та її чоловік за життя оформив свої спадкові права на підставі заповіту, який був скасований.

Окрім того, заявниця не надала суду доказів того, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Зауважує, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_3 не міг набути право власності, оскільки на той час головою колгоспного двору була ОСОБА_4, а чоловік заявниці оформив право на цю спадщину лише 26 січня 2000 року, тобто після смерті ОСОБА_4

Також піж час розгляду справи суд невірно зазначив адресу даного житлового будинку та не залучив до участі у справі всіх спадкоємців, які мають право на спадкування цього нерухомого майна.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника ОСОБА_2, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки ОСОБА_3 за життя належав житловий будинок, розташований по вул. Радомишльській, №16 в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області. Водночас, ОСОБА_4 за життя набула право власності на житловий будинок №16 по вул. Центральній в с. Кичкирі. Таким чином, наявність заповіту, складеного нею 6 квітня 1994 року на ім'я свого сина ОСОБА_5, в даному випадку не має правового значення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.6 ст.235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Судом встановлено, що заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, який помер 20 травня 2011 року.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що її чоловік за життя володів та користувався житловим будинком №16 по вул. Центральній в с. Кичкирі Радомишльського району Житомирської області.

Обгрунтовуючи заяву, вона надала суду виписку із погосподарської книги за 2011 рік, а також довідку, видану виконкомом Кичкирівської сільської ради 12 жовтня 2011 року, у яких міститься інформація про те, що зазначений житловий будинок належить ОСОБА_3

Однак, у матеріалах спадкової справи №18/2000 до майна померлої 13 квітня 1997 року ОСОБА_4 наявне свідоцтво на право особистої власності, відповідно до якого зазначений житловий будинок належав останній.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 20 лютого 1993 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала ОСОБА_3, який прийняв спадщину та 26 грудня 2003 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на просту іменну акцію ВАТ Київський ЦУМ.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 надав копію заповіту, складеного ОСОБА_4 6 жовтня 1994 року, за яким все належне їй майно, в тому числі житловий будинок, заповідала сину ОСОБА_5

Окрім того, до матеріалів справи долучено копію рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 серпня 216 року, яким встановлений факт того, що ОСОБА_4 , яка померла 13 квітня 1997 року, є рідною матір'ю ОСОБА_6, яка померла 3 серпня 1994 року, та є рідною бабою для ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_1 з метою реалізації своїх спадкових прав на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4, оспорює в судовому порядку свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на ім'я заявниці.

Отже, вказана обставина свідчить про те, що в даному випадку існує спір про право, який належить розглядати в порядку позовного провадження.

З огляду на вищезазначене, рішення підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі ч.6 ст.235 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209,234,303,304, 307, 310,313,314,315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2011 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: