АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Слюсар Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Галантернік Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні інженерними комунікаціями та майном, що перебуває у спільній частковій власності, шляхом надання дозволу до інженерних комунікацій та майна.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування судом обставин справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що позивачу належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 Зазначив, що відсутнє документальне підтвердження здійснення послуг та розрахунку витрат щодо надання правової допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їхніх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Справа № 759/16964/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7645/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Ю.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи з того, що позивачем не доведено здійснення йому відповідачем перешкод у користуванні його частини житла за вказаною адресою.

Витрати на правову допомогу надану відповідачу підлягають відшкодуванню, оскільки надано суду докази на підтвердження здійснення фактичної оплати наданих послуг, а також дані про розрахунок витрат на участь адвоката у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2013, з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2014 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.08.2014 за ОСОБА_3 визнано право власності на 51/100 частину квартири АДРЕСА_1, що складається з: цокольний поверх (підвал): 1-1 (II) коридор площею - 4,9 кв.м., вартістю - 13 509 грн. 50 коп.; 1-3 (III) кладова, площею - 3,9 кв.м, вартістю - 10 752 грн. 50 коп.; 1-4 (IV) сходову клітину, площею - 6,4 кв.м, вартістю - 17 645 грн. 30 коп.; 1-5 (VI) приміщення, площею - 7,5 кв. м; вартістю - 20 678 грн.; 1-6 (V) приміщення, площею - 26,8 кв.м, вартістю - 73 889 грн. 50 коп.; 1-7 ( VIII) туалет, площею - 1,3 кв.м, вартістю - 3 584 грн. 20 коп.; 1-8 (VII) котельню, площею - 6,2 кв.м, вартістю - 17 093 грн. 80 коп.;

перший поверх: 1-9 (1-1) тамбур, площею - 3,2 кв.м, вартістю - 9 749 грн.; 1-10 (1-3) житлова, площею - 30,2 (30,8) кв.м, вартістю - 92007 грн. 20 коп.; 1-11 (1-2) коридор, площею - 9,7 кв.м:, вартістю - 29 552 грн.; 1-12 (1-4) вбиральня, площею - 1,4 кв.м, вартістю - 4 265 грн. 20 коп.; 1-13 (1-5) ванна, площею - 4,7 кв.м, вартістю - 14 319 грн.; 1-14 (1-6) коридор, площею - 14,3 кв. м, вартістю - 43 566 грн. 30 коп.; 1-15 (1-7) житлова, площею - 11,4 кв. м, вартістю - 34 731 грн. 20 коп.; 1-16 (1-8) кухня, площею - 28,6 кв. м, вартістю - 87 132 грн. 70 коп.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 49/100 частин квартири АДРЕСА_2, що складається з:

цокольний поверх (підвал): 1-2 (1) гараж, площею - 46,5 кв.м, вартістю - 128 203 грн. 80 коп.;

перший поверх: ганок 1/2, вартістю - 12 618 грн.;

другий поверх: 1-17 (1-1) сходову клітину, площею - 5,3 кв.м, вартістю - 15 304 грн. 20 коп.; 1-18 (1-10) житлова, площею - 22,3 кв.м, вартістю - 64 393 грн.; 1-19 (1-11) житлова, площею - 14,8 кв.м, вартістю - -42 736 грн. 20 коп.; 1-20 шафа, площею - 3,0 кв.м, вартістю - 8 662 грн. 70 коп.; 1-21 (1-12) санвузол, площею - 4,6 кв.м, вартістю - 13 282 грн. 90 коп.; 1-22 (1-9) коридор, площею - 10,1 (14,4) кв.м, вартістю - 29 164 грн. 60 коп.; 1-23 (1-16) коридор, площею - 3,8 кв.м, вартістю - 10 972 грн. 80 коп.; 1-24 (1-13) туалет, площею - 1,5 кв.м, вартістю - 4 331 грн. 40 коп.; 1-25 (1-14) житлова, площею - 16,1 кв.м, вартістю - 46 490 грн. 10 коп.; 1-26 (1-15) житлова, площею - 24,0 кв. м, вартістю - 69 301 грн. 90 коп.

Залишено у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по Ѕ кожному господарські будівлі і споруди: огорожу «1» (загальне користування) вартістю 1 981 грн. 50 коп., підпірну стінку - 1 710 грн., свердловину «№ 6» (загальне користування) - 4 656 гри, вигрібну яму «№ 7» загальне користування) - 8 413 грн. 50 коп., вимощення «№ 9» (загальне користування) - 1 311 грн.

Покладено на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах витрати по виконанню в існуючій площині забудови будинку ремонтно-будівельних робіт для перепланування та переобладнання будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на окремі ізольовані квартири з дотриманням вимог нормативної документації, чинної в галузі будівництва, що стосується квартир житлового будинку, згідно з варіантом № 1 судової будівельно-технічної експертизи №7259/12-43/4710/13 від 7 червня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відступ від ідеальної долі - частини квартири АДРЕСА_4 в сумі 13 506 грн. 80 коп.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 5-12; 28-35; 41-44).

13.10.2016 ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_3 з проханням надати доступ до спільного обладнання, яке знаходиться в приміщенні котельні з метою проведення профілактичних робіт (а. с. 13), на що відповіді не отримано.

Позивач зазначає, що проживає у вищевказаному будинку, проте, не має змоги користуватись системою опалення та водопостачання, оскільки основна частина комунікації, а саме: газовий котел, установка для водопостачання, лічильник газу знаходяться в приміщенні котельної, яка перебуває у власності відповідача.

Вказав, що неодноразово звертався до відповідача щодо вказаного питання, однак відповіді надано не було.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1, вважаючи, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні інженерними комунікаціями та майном, звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Києво-Святошинського районного суду від 12.11.2013за ОСОБА_3 визнано право власності на 51/100 частину квартири АДРЕСА_1 що складається, зокрема, з котельні площею 6,2 кв.м. За ОСОБА_1 визнано право власності на 49/100 частин зазначеної квартири. Залишено у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 кожному господарські будівлі і споруди: огорожу «1» (загальне користування); підпірну стінку; свердловину «№ 6» (загальне користування); вигрібну яму «№ 7» (загальне користування); вимощення «№ 9» (загальне користування). Покладено на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частинах витрати по виконанню в існуючій площині забудови будинку видів ремонтно-будівельних робіт для перепланування та переобладнання будинку на окремі ізольовані квартири з дотриманням вимог нормативної документації, чинної в галузі будівництва, що стосується квартир житлового будинку.

Таким чином, на підставі вищевказаного рішення суду між сторонами справи було поділено квартиру в натурі (встановлене окреме ізольоване володіння, користування та розпорядження майном) та котельну залишено на праві власності за відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства України № 76 від 17.05.2005 переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

За наведеного, позивач не позбавлений можливості забезпечити своє житло інженерним устаткуванням, а саме автономною системою газопостачання; автономною системою опалення; автономною системою водопостачання.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення йому перешкоджання у користуванні комунікаціями та майном, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що положення ст. 391 ЦК України не може розповсюджуватись на дані правовідносини правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що про наявність вищезгаданої перешкоди у користування ним власної квартири свідчить поштове повідомлення, яке було направлено ним на адресу відповідача, не спростовують висновків суду першої інстанції враховуючі те, що вищезгаданому доказу суд першої інстанції дав оцінку з якою погоджується і колегія суддів.

Також необґрунтованим, на думку колегія суддів є посилання позивача на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог діючого законодавства, зобов'язав позивача надати документів на підтвердження його права власності на спірну земельну ділянку, оскільки існує рішення Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2014 де цей факт вже встановлено.

Разом з тим відповідно до вимог ст. 126 Земельного Кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».

Але вищезгаданих документів позивач до суду не надав, в зв'язку з чим і вказаний довід апеляційної скарги не спростовує висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутнє документальне підтвердження здійснення послуг та розрахунку витрат щодо надання правової допомоги є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Матеріали справи свідчать, що 03.04.2017 ОСОБА_3 укладено Договір про надання правової допомоги № КВ 045041 з адвокатом Галантернік Л.І., яка займається адвокатською діяльністю на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4848 (а. с. 54). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2017 адвоката Галантернік Л.І. було допущено до участі у справі згідно ч. 2 ст. 56 ЦПК України.

Вартість наданих послуг адвоката, а також їх сплата підтверджується наданими відповідачем доказами, а саме Актом № 1 приймання-передачі послуг та розрахунку від 18.04.2017 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № КВ 045041 від 18.04.2017 (а. с. 57-59).

Таким чином, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення із позивача на користь відповідача витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Крім того, приймаючи рішення про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити заяву відповідача про компенсацію витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1 000 (одна тисяча) грн., враховуючи Акт № 2 приймання-передачі послуг та розрахунку за Договором про надання правової допомоги № КВ 045041 від 03.04.2017 р. та Додатком № 1 від 03.04.2017 р., складений «20» липня 2017 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № КВ 045041-2 від 20.07.2017 та фактичний час роботи адвоката в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвокати в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Слюсар