Справа № 585/803/17
Номер провадження 2/585/378/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Яковець О. Ф.,

секретар: Шемчук І. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачкою він перебував у шлюбу. Від шлюбу вони мають двох неповнолітній дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 19 березня 2007 року на підставі рішення Роменського міськрайонного суду за ним в порядку спадкування було визнано право власності на будинок АДРЕСА_1. Відповідачка зареєстрована у вказаному будинку. На початку 2014 року подружні відносини із ОСОБА_2 були припинені, вона забрала речі і переїхала на постійне місце проживання до свого сина від першого шлюбу ОСОБА_5 у с. Черна Виноградівського району Закарпатської області. Доньки залишилися проживати разом з ним. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 01 жовтня 2015 року шлюб між ним та відповідачкою був розірваний. Він неодноразово звертався до відповідачки з проханням знятися з реєстрації за місцем проживання у його будинку, проте вона ухиляється, що створює перешкоди у реалізації його прав на користування субсидіями та іншими соціальними пільгами. Тому він змушений звернулися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що відповідачка не живе в с. Гудими Роменського району з 2014 року. Де вона проживає йому невідомо. Спільно нажите майно вони не ділили, чи брала ОСОБА_6 якесь майно з собою, не знає.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1, коли приїздить з роботи. Господарство вона не веде, оскільки їздить на заробітки по 3 місяці, працювала в Москві, Дніпропетровську. Діти з відповідачем проживати не хочуть. Свої речі, одяг, майно з будинку вона не вивозила. У 2014 році, 2015 році та 2016 році вона зверталася в поліцію, оскільки позивач її виганяє з дому.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2007 року за ОСОБА_1 визнано право власності на будинок АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Рішення суду набрало законної сили 30.03.2007 року (а.с.4)

Право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано в КП «Роменське МБТІ» за ОСОБА_1 26.04.2007 року (а.с.6).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 жовтня 2015 року було розірвано (а.с.5).

З Акту Андріяшівській сільської ради Роменського району про фактичне проживання громадян від 16 листопада 2015 року вбачається, що в АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2, 1960 р.н., але не проживає за даною адресою з липня 2014 року. Особистих речей ОСОБА_2 не виявлено. Під час обстеження житлового приміщення встановлено, що в житловому будинку проживають: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_9 (дочка), ОСОБА_10 (дочка) (а.с.7).

Аналогічна інформація зазначена в Акті Андріяшівській сільської ради Роменського району про фактичне проживання громадян від 17 лютого 2017 року (а.с.8).

Встановлені в суді факти свідчать про те, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім'ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України.

Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що позивач та ОСОБА_2 проживали разом. Два-три останні роки позивач проживає з дочками. Де проживає ОСОБА_2 він не знає.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_2 кожні 3 місяці їздить в Росію на заробітки заробляти гроші. Коли приїздить з роботи проживає в с. Гудими, там знаходяться всі її речі, майно. Потім вона знову їде на роботу. Вона їй говорила, що зверталася в поліцію, так як ОСОБА_1 виганяє її з дому.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є дочкою сторін. Її мама їздить на роботу, але приїздить кожні три місяці. Один тиждень вона живе в будинку в АДРЕСА_1, а потім знову їде на роботу. Речі матері знаходяться вдома, іншого місця проживання вона не має. Між батьками виникали скандали і мама зверталася в поліцію, так як батько виганяв її з дому.

Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив і сам позивач ОСОБА_1

З довідки Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області № 123/05-34 від 09.03.2017 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована з 08.05.2007 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Поясненнями свідків в судовому засіданні підтверджено, що відповідачка проживає за вищевказаною адресою, в будинку знаходяться її особисті речі, одяг.

Крім того, поясненнями свідків стверджено про наявність перешкод з боку позивача в користуванні будинком.

Відповідно з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за № 2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу.

Проте, позивачем не доведено наявності у відповідача іншого місця проживання та відсутності у вищезазначеному будинку понад один рік без поважних причин. Належних доказів на підтвердження цих обставин не надано всупереч вимогам ст.405 ЦК України.

Крім того, суд критично оцінює надані позивачем акти про фактичне проживання відповідачки, оскільки вказані акти не відповідають обставинам справи та спростовуються як показами свідків, так і поясненнями позивача і відповідача.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що позивач чинить перешкоди у проживанні відповідача у місці реєстрації, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 386, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особам які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. Ф. Яковець