АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1954/17 Головуючий 1 інст. Богдан М.В.
Справа № 641/5017/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: захист прав споживачів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на повторне заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка». В обґрунтування свого позову посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ810213 їй належить автомобіль TOYOTA AURIS, державний номер НОМЕР_1, який було пошкоджено у дорожньо-транспортній пригоді 03 вересня 2013 року.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2013 року встановлено, що 03 вересня 2013 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем HONDA ACCORD, державний номер НОМЕР_2 по Білгородському шосе в м. Харкові в районі будинку № 4-А не обрав безпечної швидкості руху та виїхавши на смугу зустрічного руху допустив зіткнення з автомобілем TOYOTA AURIS, державний номер НОМЕР_1, чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Зазначила, що між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 серпня 2013 року, що підтверджується полісом серії АС № 2998012.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 12430 від 19 грудня 2013 року, проведеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Зас. Проф. ОСОБА_3, вартість матеріальної шкоди, спричиненої їй, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склала 161154,62 грн.

14 жовтня 2013 року вона звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» з заявою про виплату матеріального збитку в результаті дорожньо-транспортної пригоди, однак листом від 23 грудня 2013 року їй було відмовлено в цьому.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2015 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на її користь в якості страхового відшкодування кошти в сумі 161164,62 грн., пеню в розмірі 5092,48 грн. (за період з 23 грудня 2013 року по 04 листопада 2014 року), витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 705,60 грн., тобто на загальну суму збитків в розмірі 166952,70 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на її користь в якості компенсації моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., однак рішення суду було виконано у листопаді 2015 року.

Зазначила, що у звязку з незаконною відмовою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» у виплаті страхового відшкодування листом від 23 грудня 2013 року, вона набула права вимоги відшкодування інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені з моменту відмови і до моменту виплати страхового відшкодування.

Вказала, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» зобовязана сплатити їй інфляційні втрати в розмірі 119625,78 грн., три процента річних в розмірі 8994,31 грн. за період з 23 грудня 2013 року по 01 листопада 2015 року, розмір пені за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за період з 05 листопада 2014 року по 01 листопада 2015 року, розрахований на суму страхового відшкодування 50000,00 грн., яка становить 23832,87 грн., розмір пені за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 800003/4404/0000012 від 15 серпня 2013 року, за період з 05 листопада 2014 року по 01 листопада 2015 року, розрахований на суму страхового відшкодування 111164,62 грн., яка становить 4024,15 грн.

Просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на її користь 119652,78 грн. інфляційних втрат, 8994,31 грн. три процента річних за користування грошовими коштами, 23832,87 грн. пені за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 4024,15 грн. пені за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 800003/4404/0000012 від 15 серпня 2013 року, тобто загальну суму 156477,11 грн.

Повторним заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в сумі 119625,78 грн., три процента річних від простроченої суми у розмірі 8994,31 грн., а також пеню в розмірі 23832,87 грн. за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та 4024,15 грн. пеню за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 800003/4404/0000012 від 15 серпня 2013 року, а всього 156477, 11 грн.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь держави судовий збір у розмірі 1564,77 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» подав апеляційну скаргу, в якій просив повторне заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не зявилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» необхідно відхилити, повторне заочне рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 вересня 2013 року о 19:00 год. по Білгородському шосе в м. Харкові в районі будинку № 4-А сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу автомобіль TOYOTA AURIS, державний номер НОМЕР_1 було пошкоджено. Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2

15 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №800003/4404/0000012. Під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди вони були чинні. За полісом страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становила 50000,00 грн., за договором 250000,00 грн.

14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» із завою про виплату матеріального збитку, однак їй було відмовлено.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2014 року, яке є чинним, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 в якості страхового відшкодування кошти в розмірі 161154,62 грн., пеню в розмірі 5092,48 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 705,60 грн., тобто на загальну суму збитків в розмірі 166952,70 грн., які перераховано на рахунок Відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві наступним чином: 26 січня 2016 року - 166952,70 грн., 23 листопада 2015 року - 50000,00 грн. за полісом №800003/4402/2998012 від 15 серпня 2013 року; 23 листопада 2015 року - 116952,70 грн. за договором №800003/4404/0000012 від 15 серпня 2013 року, які отримано позивачем.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктами 36.2, 36.5 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року із змінами та доповненнями передбачено, що протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний зокрема: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Статтею 36 цього Закону передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або відмовити у його здійсненні за наявності підстав, передбачених статтею 37 Закону.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика, особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 3 статті 20 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року із змінами встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604609 ЦК України, відповідно до яких зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст.600 ЦК України); зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст.601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України); внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст.605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України); неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст.607 ЦК України); смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою (ч.1 ст.608 ЦК України); смертю кредитора, якщо воно є нерозривно повязаним з особою кредитора (ч.2 ст.608 ЦК України); ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (ст.609 ЦК України).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Пунктом 6.1.3 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №800003/4404/0000012 від 15 серпня 2013 року передбачено, що страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати потерпілій особі неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору.

Згідно до пункту 12.3 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №800003/4404/0000012 від 15 серпня 2013 року, страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи загальна сума страхового відшкодування становить 161164,62 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2014 року стягнуто пеню за період з 23 грудня 2013 року по 04 листопада 2014 року.

Виходячи з наведених норм права та обставин справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення пені за період з 05 листопада 2014 року по 01 листопада 2015 року, який становить 23832,87 грн. від суми страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн. та 4024, 15 грн. від суми страхового відшкодування в розмірі 111164,62 грн., розмір якої розраховано по формулі (пеня = сума боргу * ставка пені %/100 %/ 365 днів * кількість днів прострочення (362).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник, виходячи з положень частини 1 статті 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із розяснень, які містяться в пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року вбачається, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина 2 статті 625 ЦК України).

Окрім того, аналізуючи практику Верховного Суду України щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві слід зазначити, що правильними є висновки судів про необхідність застосування статті 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобовязання у спорах, які виникають з договорів страхування. Оскільки зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, враховуючи системний аналіз вищенаведених норм законодавства, дійшов правильно висновку щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 23 грудня 2013 року (з моменту відмови у здійсненні страхового відшкодування) по 01 листопада 2015 року за 679 днів прострочення зобов'язання в розмірі 8994,31 грн. (161164,62 грн. * 3% /365днів * 679 днів) та інфляційні втрати за період з грудня 2013 року по 01 листопада 2015 року в розмірі 119625,78 грн., виходячи з наступного розрахунку: (сума боргу*(індекс інфляції /100%) - (сума боргу).

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни або скасування не вбачається. Апеляційна скарга є невмотивованою і стосується тільки доводів щодо пропуску строку на апеляційне оскарження.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» відхилити.

Повторне заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії