Справа №473/673/17 06.07.2017 06.07.2017 06.07.2017
Провадження №22-ц/784/1507/17
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:ОСОБА_2,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.,

за участю: відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року, ухваленого за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі ПАТ КБ «Приватбанк»)

до

ОСОБА_3

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору від 10 квітня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4000 грн., у вигляді встановлення ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобовязання та має станом на 31 січня 2017 року заборгованість у розмірі 30310 грн. 21 коп.. (6184 грн. 35 коп. - заборгованості по кредиту, 16 826 грн. 48 коп.. заборгованості по процентам за користування кредитом, 5379 грн. 85 коп. грн. пені та комісії 500 грн. штрафу (фіксованої частини), 1419 грн. 53 коп.. штрафу (процентна складова)), позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки право вимоги у Банку виникло у травні 2009 року, а Банк з даним позовом звернувся до суду лише у лютому 2017 року.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна на підставі наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2007 року на підставі письмової заяви ОСОБА_3 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, за яким Банк надав відповідачу 4000 грн. кредитного ліміту, який вподальшому було збільшено до 6200 грн. зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За кредитом, відкрито банківський рахунок та видано платіжну картку № 7901 зі строком дії по квітень 2010 року .

Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг ( далі Умови) та Тарифи банку.

Підписом на заяві відповідач погодився, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним і банком договір про надання банківських послуг , з умовами якого він ознайомлений.

Факт отримання відповідачем карти підтверджується його підписом на заяві (а.с.8).

Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною картою по платіжним картам без встановлення мінімального обовязкового платежу проводиться в наступного порядку:

- строк погашення процентів щомісячно за попередній місяць;

- строк погашення кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці ( в полі Mont)

Проте у встановлений у договорі строк відповідач свої зобовязання не виконав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Звертаючись до суду у березні 2017 року, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість яка утворилась станом на 31 січня 2017 року у розмірі 30 310 грн. 21 коп., яка складається з: 6184 грн. 35 коп. - заборгованості по кредиту, 16 826 грн. 48 коп.. заборгованості по процентам за користування кредитом, 5379 грн. 85 коп.. пені та комісії 500 грн. штрафу (фіксованої частини), 1419 грн. 53 коп.. штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відсутність реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі за № 6-1206цс15, та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування.

В той же час, статтею 256 ЦК визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (стаття 264 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки штрафу, пені ( частина 2 статті 258 ЦК).

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Звернувшись до суду 26 березня 2017 року позивач має право на стягнення платежів, строк внесення яких настав після 5 березня 2014 року .

За розрахунком, наданим позивачем станом на 31 січня 2017 року прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 6184 грн. 35 коп., строк оплати якої сплинув у квітні 2013 року, прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом складає 16 826 грн. 48 коп, з яких 6 569 грн. 34 коп. заборгованості, яка утворилась за період з 5 березня 2014 року по 31 січня 2017 року (1063 дні) ( 6184, 35 х 36%/360 = 6,18 грн. за 1 день; 1063 х 6,18 = 6569, 34 грн.) .

Таким чином, відповідно до ст. 267 ЦК України стягненню з ОСОБА_3 підлягає 6569 грн. 34 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом .

Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу частини 2 статті 549 ЦК, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Умовами передбачено, що у разі порушення термінів платежів позичальник зобовязаний сплатити штраф 250 грн. та 5% від суми позову.

За змістом цього зобов'язання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу повязано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим лише штраф в розмірі фіксованої частини 250 грн.

Не можна погодитись із наданим позивачем розрахунком пені, оскільки він не відповідає порядку нарахування пені, передбаченого п.5.5. 1 Правил користування платіжною карткою, які діяли на час укладення кредитного договору.

За такого, розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором становитиме 6819 грн. 34 коп., яка складається з: 6 569 грн. 34 коп

- заборгованості по процентам та 250 грн. штрафу.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення не звернув належної уваги на зазначені обставини, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 756 грн. судових витрат пропорційно задоволеним вимогам ( 6819 грн.. розмір задоволених позовних вимог х 3360. грн. розмір сплаченого позивачем судового збору / 30310 грн. розмір заявлених вимог =

756 грн.)

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 6819 грн. 34 коп. кредитної заборгованості та 756 грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_4