Провадження № 22-ц/780/3305/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 4 05.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину збудованого, але не прийнятого в експлуатацію, об'єкта незавершеного будівництва.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у жовтні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ частини земельної ділянки та визнання права власності на частину матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва домоволодіння. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16 вересня 2001 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. В шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

За період спільного проживання подружжя набуло спільне майно. Так, 28 травня 2005 року позивачці та відповідачу була подарована земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на вказану земельні ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельні ділянку серії НОМЕР_2, виданим на підставі Договору дарування від 28 травня 2005 року № 2-1602.

У позовній заяві позивачка зазначала, що на вказаній земельній ділянці нею разом з відповідачем під час перебування в шлюбі самочинно збудоване домоволодіння АДРЕСА_2, яке складається з: житлового будинку літери «А»; воріт з хвірткою № 1 по плану; - огорожі № 2 по плану; огорожі № 3 по плану; - огорожі № 4 по плану; колодязя, інж. мереж № І по плану; вигрібної ями № 1 по плану. Житловий будинок має підвал та два поверхи. Разом площа частин по будинку, підрахована за формулою гр. 5, складає 230,1 кв. м; площа житлових квартир : загальна 145,1 кв.м., житлова 66,3 кв.м., підсобна 78,8 кв.м.; площа приміщень, що не включаються в загальну, складає 85,0 кв.м.

Позивачка просила виділити у її приватну власність 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0800 га із складу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, згідно з варіантом, вказаним у висновку експерта, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва домоволодіння АДРЕСА_2 вартістю 1 207 646 грн. 24 коп..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Виділено у приватну власність ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0800 га із складу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яка на місцевості з урахуванням частини забудови земельної ділянки розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від точки 2 до точки 3 проходить в східному напрямку по подвір'ю паралельно вулиці Свердлова -10,31 м; від точки 3 до точки 5 проходить в південному напрямку по подвір'ю - 80,2 м; від точки 5 до точки 6 проходить в західному напрямку по існуючій загорожі - 10,02м; від точки 6 до точки 2 проходить в північному напрямку по подвір'ю, всередині внутрішньої стіни будинку між приміщеннями ІІ та І, по подвір'ю, та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину матеріалів та обладнання, що було використано в процесі будівництва домоволодіння АДРЕСА_2 вартістю 1 207646 грн 24 коп (один мільйон двісті сім тисяч шістсот сорок шість гривень 24 коп.).

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року скасовано в частині позовних вимог про визнання права власності на частину матеріалів та обладнання, що було використано в процесі будівництва домоволодіння. В решті рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року залишено без змін, а справу в частині скасованих позовних вимог повернено на новий розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В ході нового розгляду справи у суді першої інстанції представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог, в якій просив суд ухвалити рішення про визнання за ОСОБА_2 як за співзабудовником права власності на ? частину збудованого під час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва-жилого будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2, зокрема, житлового будинку літери «А», площа частин якого підрахована за формулою гр. 5, складає 230,1 кв.м., площа житлових квартир: загальна 145,1 кв.м., житлова-66,3 кв.м., підсобна-78,8 кв.м., площа приміщень, що не включаються в загальну-85,0 кв.м., воріт з хвірткою № 1 по плану; огорожі № 2 по плану; огорожі № 3 по плану; огорожі № 4 по плану; колодязя інж. мереж № І по плану; вигрібної ями № ІІ по плану.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, поданій позивачем ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_5, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги правові висновки Верховного Суду України, які містяться у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс 15 та від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанцій вказаним вимогам закону не відповідає

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки спірний будинок повинен бути введений в експлуатацію в установленому законом порядку, а позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона намагалась та не змогла з певних причин, або з вини відповідача ОСОБА_3 здійснити ведення в експлуатацію всього або частини домоволодіння.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Встановлено, що з 16 вересня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 28 травня 2005 року № 2-1602 набули земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі вказаного договору дарування сторонам у справі видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, відповідно до якого частки співвласників складають по ?.

На вказаній земельній ділянці збудоване домоволодіння АДРЕСА_2.

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи № 206, виготовленої 7 лютого 2009 року КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області» домоволодіння складається з:житлового будинку літер «А»; воріт з хвірткою № 1 по плану; - огорожі № 2 по плану; огорожі № 3 по плану; огорожі № 4 по плану; колодязя, інж. мереж № І по плану; вигрібної ями № 1 по плану. Житловий будинок має підвал та два поверхи. Разом площа частин по будинку, підрахована за формулою гр. 5, складає 230,1 кв. м; площа житлових квартир : загальна 145,1 кв.м., житлова 66,3 кв.м., підсобна 78,8 кв.м.; площа приміщень, що не включаються в загальну, 85,0 кв.м.

Довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області» від 03.06.2005 року № 306, а також висновком експерта №8652 від 22 серпня 2016 року, виготовленого експертом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» підтверджено 100% готовності будинку АДРЕСА_2 станом на 07.02.2009 року.

Рішенням Тарасівської сільської ради від 22.04.2010 року № 49/2 надано погодження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_2.

Довідкою Тарасівської сільської ради від 28.04.2010 року № 560 підтверджується погодження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_2.

Звертаючись до суду із уточненою позовною заявою, позивач ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог зазначила, що збудований під час шлюбу житловий будинок не прийнятий в експлуатацію через небажання відповідача поділити його з позивачем, з цих же причин не здійснюється державна реєстрація нерухомого майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такі правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс 15 та від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Таким чином, враховуючи, що спірний об'єкт незавершеного будівництва у даній справі збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на 1/2 частину спірного об'єкта незавершеного будівництва.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не з'ясував суті позовних вимог з урахуванням зазначених обставин, зокрема, що, заявляючи позовні вимоги, позивачка фактично вважала порушеним її право на частину спільно набутого майна подружжя (об'єкта незавершеного будівництва - збудованого за час шлюбу, але не прийнятого до експлуатації жилого будинку, державна реєстрація права власності на який не здійснена), яке належить йому на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами, та що способом захисту цього порушеного права фактично є визнання права позивачки на частину спільного сумісного майна подружжя.

Вважаючи недоведеною вину відповідача у нездійсненні заходів для введення будинку в експлуатацію та реєстрацію права власності, суд першої інстанції не врахував, що довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області» від 03.06.2015 року № 306 підтверджено 100% готовність будинку АДРЕСА_2 станом на 07.02.2009 року. Спір щодо поділу вказаного будинку між сторонами розглядається судовими інстанціями з жовтня 2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2017 року позивачка ОСОБА_2 зверталась до відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської РДА із заявою про видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки АДРЕСА_2, однак їй було відмовлено, оскільки серед наданого пакету документів відсутня засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки. (а.с. 196 т. 2) Зазначені докази у їх сукупності дають підстави вважати, що саме небажання відповідача завершити процес оформлення прийняття будинку в експлуатацію, здійснити державну реєстрацію права власності на цей будинок, перешкоджає позивачу реалізувати свої права, як співвласника, які можуть бути захищені в судовому порядку.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, як обґрунтованих.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 63, 69 Сімейного кодексу України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року - скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити. Визнати за ОСОБА_2, як за співзабудовником, право власності на ? частину збудованого під час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2, зокрема: житлового будинку літер «А» площею 230,1 кв.м., площа житлових квартир: загальна 145,1 кв.м., житлова 66, 3 кв.м., підсобна 78,8 кв.м., площа приміщень, що не включаються в загальну 85,0 кв.м., воріт з хвірткою № 1 по плану, огорожі № 2 по плану, огорожі № 3 по плану, огорожі № 4 по плану, колодязя інж. мереж № І по плану, вигрібної ями № ІІ по плану.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір 7673 (сім тисяч сімсот сімдесят три) гривні.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: