Справа № 548/764/17
Провадження №2/548/477/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2017 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді- Миркушіної Н.С.,
при секретарі - Вовк М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання громадянина втратившим право користування житлом та зняття його з реєстрації,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання громадянина втратившим право користування житлом та зняття його з реєстрації, в обгрунтування якого вказала, що вона ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « Давидова»), є власником житлового будинку № 33 з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Суворова міста Хорол Полтавської області на землі держфонду, що доводиться копією договору купівлі-продажу, посвідченого 10 червня 1981 року, державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 2942. Вказаний договір зареєстрований Лубенським МБТІ 25.10.1999 року за № 1470.
З довідки, виданої виконавчим комітетом Хорольської міської ради Хорольського району Полтавської області № 3922 від 25.05.2017 року, слідує, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 та має такий склад сім»ї: - ОСОБА_4, 18.12.1958 р.н,- чоловік, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3- донька, , - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4- син, - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5- онука.
Відповідач ОСОБА_2 з 2009 року в належному позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності будинку, розташованому за адресою: місто Хорол, вулиця Суворова, 33 Полтавської області, без поважної причини не проживає, його особисті речі у ньому відсутні, що доводиться актом комісії Хорольської міської ради Полтавської області від 26.05.2017 року .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримала повністю та проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України про час і місце розгляду справи, а тому на підставі ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило.
Третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з'явилося, хоча належним чином було повідомлене про дату та час судового засідання, заяви про розгляд справи у відсутність представника Управління чи про відкладення розгляду справи до суду не направив.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.
Суд, дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав .
Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».
У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.
У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.
Статтею 156 ЖК України визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, не проживає більше року у вказаному житловому будинку без поважної причини, між сторонами будь-які угоди про порядок та умови користування будинком не укладалися, а факт реєстрації відповідача в будинку позивача перешкоджає відповідачу у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном. Крім того, реєстрація відповідача у вищевказаному будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, обмежує право позивача на отримання субсидії. Зазначені позивачем обставини підтверджують факт порушення відповідачем її прав, як власника.
Реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів».
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» чітко визначені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи.
Так, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, виходячи з вказаних положень Закону, рішення суду у цивільній справі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, само по собі є підставою для зняття з реєстрації.
Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, належним чином оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому є всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 14, 57, 60, 61, 64, 224-226, 292, 294 ЦПК України, ст. ст. 321, 405 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання громадянина втратившим право користування житлом та зняття його з реєстрації,- задовольнити повністю.
Визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, втратившим право користування житловим приміщенням будинку, що розташований за адресою: місто Хорол, вулиця Суворова, 33 Полтавської області, із зняттям з реєстрації за вказаною адресою.
Рішення може бути переглянуте Хорольським районним судом за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: