Номер провадження: 22-ц/785/4711/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 03 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України»; банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1670-н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 600 доларів США, що становить 83 830 гривень, для придбання автомобіля, з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % строком до 03 липня 2010 року.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня між банком та позичальником укладено договір застави, предметом якого є фургон вантажний малотоннажний марки «Mersedes-Benz Sprinter», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 03 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 04 грудня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 14 569 доларів США 58 центів та 933 гривні 65 копійок, яка складається із: простроченого основного боргу за кредитом 10 392,58 долари США, прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 грудня 2008 року по 04 липня 2010 року 2 256,75 доларів США, пеня за прострочений основний борг за кредитом за період з 01 грудня 2008 року по 04 липня 2010 року 1 545,33 доларів США, пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 грудня 2008 року по 04 липня 2010 року 374,92 долари США, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за вказаний період 800 гривень, пеня за прострочену комісійну винагороду 133 гривні 65 копійок, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2013 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 1670-н від 03.07.2007 року у загальному розмірі 14 569 доларів США 58 центів та 933 гривні 65 коп., яка складається із: простроченого основного боргу за кредитом в розмірі 10 392 долари США 58 центів; прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 2 256 доларів США 75 центів; пені за прострочений основний борг по кредиту в розмірі 1 545 доларів США 33 центи; пені за прострочені проценти за користування кредитом в розмірі 374 долари США 92 центи; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту в розмірі 800 гривень; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту у розмірі 133 гривні 65 коп.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року рішення апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов та стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитниим договором у заявленому розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» є доведеними та обґрунтованими.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками районного суду судова колегія не може.

Судом встановлено, що:

03 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1670-н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 600 доларів США, що становить 83 830 гривень, для придбання автомобіля, з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % строком до 03 липня 2010 року. За умовами кредитного договору погашення кредиту здійснюється 462 доларів США, що складає 2333,10 грн. Останнє погашення здійснюється не пізніше 03 липня 2010 року.За надання банківських послуг позичальник сплачує банку за надання кредиту 100 грн. одразу після укладення цього договору та за обслуговування кредиту 40 грн. щомісячно. Відповідно до п. 7.8. кредитного договору сторони домовилися про збільшення строку позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобовязань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього Договору. За порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір застави, предметом якого є фургон вантажний малотоннажний марки «Mersedes-Benz Sprinter», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 03 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 1, відповідно до умов якого відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за Кредитним договором. Порука припиняється, якщо протягом 6 місяців від дня настання строку виконання Зобовязаннь за Кредитним договором № 1670-н від 03.07.2007 року не предявить вимоги до Поручителя.

Станом на дату виконання основного зобовязання у повному обсязі, предбачену кредитним договором 03.07.2010 року зобовязання виконано не було і заборгованість за кредитним договором складала у загальному розмірі 14569 (чотирнадцять тисяч пятсот шістдесят дев'ять) доларів США 58 центів та 933 (девятсот тридцять три) гривні 65 коп., яка складається із: - простроченого основного боргу по кредиту в розмірі 10392 (десять тисяч триста девяносто два) долари США 58 центів; - прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 2256 (дві тисячі двісті пятдесят шість) доларів США 75 центів; - пені за прострочений основний борг по кредиту в розмірі 1545 (одна тисяча пятсот сорок п'ять) доларів США 33 центи; - пені за прострочені проценти за користування кредитом в розмірі 374 (триста сімдесят чотири) долари США 92 центи; - простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту в розмірі 800 (вісімсот) гривень; - пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту в розмірі 133 (сто тридцять три) гривні 65 коп.

Вся вказана заборгованість за кредитним розрахована станом на 04.07.2010 року.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предёявить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення ;якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором (п. 3.1 договору поруки).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Що стосується вимог, заявлених до поручителя, то судова колегія враховує наступне.

Кінцевий строк виконання основного зобовязання, передбачений кредитним договором 03.07.2010 року. Проте зобовязання у повному обсязі виконано не було, внаслідок чого існувала непогашена заборгованість за тілом кредита, процентами за кредитом, комісії та пені за несовчєасне виконання зобовязань за тілом кредиту, проценгтами, комісією. Кредитна заборгованість розрахована станом на 04.07.2010 року. Проте до суду банк звернувся з позовом до боржника і поручителя 26.12.2012 року.

При таких обставинах є підстави вважати, що порука боржника припинилася в цілому, оскільки Банк не предявив до поручителя вимогу (позов до суду) протягом наступних 6 місяців після закінчення строку виконання основного зобовязання, а звернувся до суду лише через 2 роки 05 місяців та 23 дні. При цьому судова колегія звертає увагу, що згідно з представленим розрахунком, заборгованість, про стягнення якої заявлено Банком розрахована саме на день остаточного виконання зобовязань за кредитним договором тобто до 04.07.2010 року (03.07.2010 року включно).

Даних вимог законодавства суд першої інстанції не врахував та не перевірив чи припинилася порука в цілому або в частині зобовязаннь окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором (у разі якщо їх виконання передбачено періодичними платежами).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, яка є обов`язковою для всіх судів України.

При таких обставинах порука ОСОБА_3 припинилася повністю щодо всіх платежів, заявлених позивачем до стягнення, як заборгованість станом на 04.07.2010 року а саме по тілу кредита, процентам за користування кредитом, комісії та пені по кожному з цих платежів.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у вимогах до поручителя ОСОБА_3 у повнмоу обсязі з огляду на непредявлення кредитором вимог (позову до суду) до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання 03.07.2010 року.

Що стосується можливості застосування позовної давності до вимоги заявлених до боржника ОСОБА_2 про що зазначено в апеляцйній скарзі позичальника то судова колегія звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину не явки суду не повідомив, заяв про застосування позовної давності до суду до ухвалення рішення не подавав (а. с. 31, 36).

Питання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності порушувалось відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції та в доводах апеляційної скарги.

В розумінні ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15).

Враховуючи викладене немає правових підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 167-н від 03.07.2007 року.

Тому вимоги Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по тілу кредита в сумі 10392,58 доларів США, за процентами за користування кредитом в сумі 2256,75 доларів США, а всього на загальну суму 12649,33 доларів США, а також заборгованість за комісією в сумі 800 грн., а також пені за несвоєчасну сплату комісії в сумі 133,65 грн.

Крім того, Банком заявлені вимоги про стягнення пені в іноземній валюті за прострочення сплати тіла кредиту та за прострочення по сплаті процентів за користування кредитом заявлені за період з 01.12.2008 року до 03.07.2010 року включно, зокрема пені за тілом кредиту 1545,33 доларів США; пені за процентами за користування кредитом 374,92 доларів США.

Як вже зазначалося умовами кредитного договору (п. 7.8.) сторонами збільшений строк позовної давності за всіма видами платежів (в тому числі за пенею) до 3-х років.

Проте сторони участі у розгляді справи в суді першої інстанції не брали і заяву про застосування позовної давності до ухвалення заочного рішення не подавали.

Задовольняючи вимоги про стягнення пені за тілом кредиту в сумі 1545,33 доларів США та пені за процентами за користування кредитом в розмірі 374,92 доларів США, суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2015 року у справі № 6-79цс14.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від у справі № 6-145цс14 від24.09.2014 року.

У відповідності до п. 5.2. кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення.

Тобто, оскільки пеня сплачується щоденно, то пеня за кредитним договором, предметом якого є платежі в іноземній валюті, має перераховавуватися за курсом НБУ у гривню щоденно з наростаючим підсумком у національній валюті за весь період стягнення.

Проте, суд першої інстанції погодився з розрахунком, де пеня за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом визначена виключно в іноземній валюті з наростааючим підсумком за весь період нарахування без перерахунку у гривню згідно з умовами кредитного договору за кожний день прострочення і подальшим підсумком гривневого еквіваленту пені.

Суд першої інстнації на зазначене уваги не звернув, про правові наслідки подання або неподання уточненого розрахунку пені представнику позивача не розяснив, та помилково погодився з розрахунком пені за процентами по кредитному договору, який не заснований на умовах цього кредитного договору.

При таких обставинах, враховуючи невірний розрахунок пені в доларах США, який був помилково покладений судом в основу рішення про задоволення вимог в цій частині у заявленому розмірі, рішення суду першої інстанції про задовлення вимог про смтягнення пені за прострочення плаетжів за тілом кредиту та за проценгтами за кредитом не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судова колегія, враховуючи відсутність в судовому засіданні представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» постановила ухвалу від 01.06.2017 року, в якій довела до відома керівництва банку про можливість здійснити розрахунок пені у відповідності до умов кредитного договору та відповідних правових позицій Верховного Суду України викладених у відповідних постановах в порядку ст. 360-7 ЦПК України або скористатися послугами ліцензованого спеціаліста чи заявити відповідне клопотання до суду про призначення судово-економічної експертизи.

На виконання ухвали апеляційного суду від 01.06.2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» надано розрахунок заборгованості за пенею з перерахунком заборгованості у доларах США в національну валюту за кожен день нарахування у заявленому періоді з з 01.12.2008 року до 03.07.2010 року включно за курсом НБУ, який діяв на кожний день прострочення платежів у періоді за який нарахована пеня.

Відповідно до представленого розрахунку пеня за прострочення тіла кредиту з 01.12.2008 року до 03.07.2010 року включно становить 12197,98 грн., пеня за несвоєчасне сплату процентів за користування кредитом -- 2959,67 грн. (т. 3 а. с. 60-63).

Представлений розрахунок пені відповідає порядку її нарахування за умовами кредитного договору № 1670-н від 03.07.2007 року та заснований на законодавстві.

Тому розрахована пеня за прострочення платежів за період з 01.12.2008 року до 03.07.2010 року включно по тілу кредита 12197,98 грн. та за процентами за користування кредитом 2959,67 грн. підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_2 на користь позивача у національній валюті України у відповідності до розрахунку виконаного Банком на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 року.

Таким чином, судова колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» заборгованості за Кредитним договором № 1670-н від 03.07.2007 року у загальному розмірі 12649 (чотирнадцять тисяч пятсот шістдесят дев'ять) доларів США 33 центів та 16091 грн. 30 коп., яка складається із: - простроченого основного боргу по кредиту в розмірі 10392 (десять тисяч триста девяносто два) долари США 58 центів; - прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 2256 (дві тисячі двісті пятдесят шість) доларів США 75 центів; а також пені за прострочення иосновного боргу 12197 грн. 98 коп.; пені за прострочені проценти за користування кредитом 2959 грн. 67 коп. - простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту в розмірі 800 (вісімсот) гривень; - пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту в розмірі 133 (сто тридцять три) гривні 65 коп. В решті вимог слід відмовити.

В розумінні ч. 5 ст. 88 ЦПК країни у разі ухваленням апеляційним судом нового рішення, суд змінює розподіл судових витрат у урахуванням пропорційності стягнення

Позивачем сплачено за подання позовної заяви 1174 грн. (1% від заявленого до стягнення розміру позовних вимог).

Апеляційним судом вимоги задоволено частково. З урахуванням курсу, за яким позивач обчислював свої вимоги в іноземній валюті та сплачував судовий збір, такий курс НБУ складав 7,99 грн. за 1 долар США.

Тому з урахуванням частини задоволених вимог гривневий еквівалент задоволених апеляційним судом вимог при ухваленні нового рішення склав 117159,44 грн. (12649,33*7,99=101068,14 + 16091,30) внаслідок чого з відповідача підлягає відшкодуванню 1171 грн. 59 коп. (117159,44*1%).

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Первісна заявлена сума стягнення 117388,3 грн. зменшилася на 0,2% до 117159,44 грн.

Апелянтом сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги 1291,41 грн. (а. с. 81).

Тому з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню судовий збір 02 грн. 58 коп. (0,2% від 1291,41).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором № 1670-н від 03.07.2007 року у загальному розмірі 12649 (дванадцять тисяч шістсот сорок дев'ять) доларів США 33 центів та 16091 грн. 30 коп., яка складається із: - простроченого основного боргу по кредиту в розмірі 10392 (десять тисяч триста девяносто два) долари США 58 центів; - прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 2256 (дві тисячі двісті пятдесят шість) доларів США 75 центів; а також пені за прострочення основного боргу 12197 грн. 98 коп.; пені за прострочені проценти за користування кредитом 2959 грн. 67 коп. - простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту в розмірі 800 (вісімсот) гривень; - пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту в розмірі 133 (сто тридцять три) гривні 65 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» судові витрати 1171 грн. 59 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 02 грн. 58 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_8