Справа № 344/5835/17
Провадження № 2/344/2540/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Островського Л.Є.,

секретаря Гули Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька.

У позовній заяві зазначено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.06.2015 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року залишено проживати із матір'ю. Враховуючи бажання позивача виїхати за межі України із дитиною для оздоровлення та відпочинку, просить дати згоду на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього сина без згоди батька до досягнення дитиною повноліття.

Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у позивача та відповідача в період шлюбу народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією Свідоцтва про народження (а.с.7).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був розірваний рішенням суду від 08.06.2015 року (а.с.8-9).

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується главою 15 «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» Сімейного кодексу України.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Так, Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до положень ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За вимогами п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердже-ними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно матеріалів справи встановлено, що метою даного виїзду є оздоровлення, відпочинок, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку сина, бажає здійснювати поїздки за кордон. Позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини.

Відповідно до ст.1,2 закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

А тому, з врахуванням вищезазначеного і ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також те, що виїзд дитини за кордон на відпочинок та відвідування родини матері дитини, не порушує прав батька, суд приходить до висновку що позовна вимоги про надання дозволу ОСОБА_1 на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька, є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 15, 313 ЦК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України» та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Надати ОСОБА_1, дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 за межі державного кордону України до країн: Єгипту, Туреччини, Республіки Польщі, та/або Республіки Болгарія, та/або Федеративної Республіки Німеччина, та/або Угорської Республіки, та/або Словацької Республіки та/або Чеської Республіки та/або Італійської Республіки та будь-яких інших країн Шенгенської угоди разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, у період з дати набрання даним рішенням законної сили по 31.12.2017 року, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя АДРЕСА_2.

Надати дозвіл на виготовлення документів для тимчасового в'їзду малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 за межі державного кордону України до країн: Єгипту, Туреччини, Республіки Польщі, та/або Республіки Болгарія, та/або Федеративної Республіки Німеччина, та/або Угорської Республіки, та/або Словацької Республіки та/або Чеської Республіки та/або Італійської Республіки та будь-яких інших країн Шенгенської угоди разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, у період з дати набрання даним рішенням законної сили по 31.12.2017 року, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя АДРЕСА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Островський Л.Є.