АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5296/17 Справа № 191/1050/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Деркач Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Деркач Н.М.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Прокуратури Дніпропетровської області на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 26 березня 2010 року Новомосковським міськрайонним прокурором в Дніпропетровській області відносно нього була порушена кримінальна справа №33109021 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. 06 квітня 2010 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 20 жовтня 2010 року йому було предявлено обвинувачення за ч.2 ст.271 КК України за порушення вимог ст.ст.6, 18 Закону України «Про охорону праці» та інших законодавчих актів про охорону праці, в результаті чого 21 червня 2009 року при відключенні побутових абонентів, які мають заборгованість за спожиту електричну енергію, в районі будинку №71 по вул.Лермонтова в м.Новомосковську Дніпропетровської області загинув електромонтер з обслуговування розподільних мереж Новомосковського РЕМ. 17 листопада 2010 року старшим слідчим Новомосковської міськрайонної прокуратури винесено постанову про закінчення досудового розслідування та 30 листопада 2010 року позивачу предявлено обвинувачення за ч.2 ст.271 КК України. 09 лютого 2017 року прокурором Новомосковської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі за обвинуваченням позивача та 17 лютого 2017 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальна справа за обвинуваченням позивача була закрита у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Протягом розслідування кримінальної справи позивачу був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, в ході судового розгляду справи його 97 разів викликали до суду. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності спричинило шкоди репутації позивача, призвело до нервових переживань та постійного стресу. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в 265 600 грн. і просив суд стягнути зазначену суму з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, в розмірі 262 400 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Прокуратура Дніпропетровської області в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Державного казначейства України на користь ОСОБА_2, з 262400 грн. до 131200 грн.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 березня 2010 року Новомосковським міжрайонним прокурором Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України.

06 квітня 2010 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

20 жовтня 2010 року ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України.

09 лютого 2017 року прокурором Новомосковської місцевої прокуратури було винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі №33109021 відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, у звязку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 була закрита у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності спричинило шкоди його репутації, призвело до нервових переживань та постійного стресу, у звязку з чим йому завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в сумі 265 600 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту спричинення позивачу моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, та наявності правових підстав для її стягнення.

В частині відмови у задоволенні позову до Прокуратури області рішення суду сторонами у справі не оскаржено, тому на підставі ст.303 ЦПК України в цій частині не перевіряється.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача, оскільки матеріалами справи підтверджено спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності без законних на те підстав, такий висновок відповідає вимогам ст.1176 ЦК України та положенням ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду».

Крім того, судом першої інстанції правильно, відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», визначено розмір суми відшкодування моральної шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги Державного казначейства України про те, що матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу моральної шкоди у звязку з незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки спростовуються п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК, згідно якого моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України була закрита постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, що свідчить про незаконність притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

Крім того, судом першої інстанції правильно визначено розмір суми відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного казначейства України на користь ОСОБА_2, оскільки матеріалами справи встановлено, що 06 квітня 2010 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, 20 жовтня 2010 року позивач був притягнений до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.271 КК України, 09 лютого 2017 року прокурор виніс постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення відносно ОСОБА_2 у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, внаслідок чого 17 лютого 2017 року постановою суду вищезазначена кримінальна справа була закрита, тобто з часу обрання позивачу запобіжного заходу до дня закриття кримінальної справи судом, пройшло 82 місяці.

Відповідно до ч. 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 3200 грн.

Отже, шляхом множення кількості місяців перебування позивача під слідством та судом на розмір мінімальної заробітної плати (82 х 3200), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір моральної шкоди повинен становити 262 400 грн.

На підставі вищенаведеного доводи апеляційної скарги Прокуратури області відносно того, що при розрахунку суми відшкодування позивачу моральної шкоди необхідно було виходити з прожиткового мінімуму у розмірі 1600 грн. не ґрунтуються на законі, тому не беруться до уваги колегією суддів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, обґрунтовані висновки щодо яких виклав в мотивувальній частині судового рішення.

При ухваленні судового рішення також правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Прокуратури Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвалаапеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: Н.М. ОСОБА_4ОСОБА_5ОСОБА_5