Справа № 134/213/17 Провадження № 22-ц/772/1912/2017Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 27Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Якименко М.М., Матківської М.В.

за участю секретаря Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 2 червня 2017 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 23 травня 2008 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 55 250 грн. на термін до 23 травня 2013 року, зобов'язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідач умови договору належним чином не виконував у зв'язку з чим у нього перед банком станом на 19 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 11 012 грн. 87 коп., з яких: 2524 грн.72 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 7 725 грн. 63 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 512 грн. 52 коп. - штраф (процентна складова).

Оскільки відповідач у добровільному порядку взяте на себе зобов'язання не виконує, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду за захистом своїх прав та просило стягнути з нього на свою користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 2 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № VIGWGA (а.с. 1-10), за яким банк зобов'язався надати позичальнику на споживчі цілі кредитні кошти у розмірі 55 250 грн. на термін до 23 травня 2013 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту на момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Відповідно до п. 8.1. умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 543 грн. 05 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Пунктом 8.5. договору передбачено, що про достроковому погашенні кредиту позичальник додатково сплачує банку за користування кредитом 0% від суми кредиту, що погашається достроково.

Банк виконав свої зобов'язання за цим кредитним договором та надав відповідачу вказану суму кредитних коштів.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 станом на 19 січня 2017 року (а.с. 4-6) вбачається, що відповідач здійснив дострокове погашення кредиту, оскільки станом на 01 листопада 2010 року у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість по кредитному договору. Згідно цього ж розрахунку, станом на 24 листопада 2010 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість у сумі 2795 грн. 41 коп., на яку банк у подальшому нарахував штрафні санкції та визначив суму заборгованості відповідача у розмірі 11 012 грн. 87 коп., з яких: 2524 грн.72 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 7 725 грн. 63 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 512 грн. 52 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 549, 553, 554, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України, вірно виходив із того, що вказана сума коштів у розмірі 2795 грн. 41 коп. є донарахована банком винагорода за резервування ресурсів за весь час дії договору, тобто до 23 травня 2013 року.

Пунктами 4.1. - 4.5. кредитного договору передбачено, що для виконання зобов'язань за цим договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, визначеному у ст. 8.1. договору. Нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи із 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання Договору. При останньому погашенні винагорода за резервування ресурсів нараховується на весь час резервування (до дати погашення кредиту), при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума вказана у графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до Договору). Винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно п. 4.2. договору. У випадку повного погашення кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за кредитом.

Таким чином винагорода за резервування нараховується у відсотках на суму резервованих коштів за певний період, відтак, нарахування вказаної винагороди здійснюється лише до дати погашення кредиту, зокрема і до дати дострокового погашення.

При достроковому погашенні кредиту відсутні підстави нараховувати винагороду за резервування до дати погашення кредиту, визначеного графіком його погашення, оскільки комісія за резервування грошових коштів необхідна для компенсації витрат банку у вигляді плати за залучення грошових коштів за той період, коли позичальник не користувався кредитом та не сплачував за нього проценти, але у банка залишався обов'язок їх резервування для видачі позичальнику.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 надано тлумачення положенням пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 «Про захист прав споживачів» та роз'яснено, що їх треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право дострокового повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною.

Отже, сплата винагороди за резервування кредитних ресурсів не є самостійним зобов'язанням за вказаним кредитним договором, а є похідним від основного кредитного зобов'язання. У зв'язку з виконанням ОСОБА_2 обов'язку повернення суми кредиту, у банку не було потреби у резервуванні таких ресурсів, і відповідно дії останнього по нарахуванню такої винагороди є неправомірні, оскільки ним фактично поставлено питання про сплату винагороди за послугу, яка вже не надається.

Встановлення передбаченої кредитним договором суми винагороди за резервування ресурсів обмежується терміном до дати повного погашення кредиту, при цьому, відсутні будь-які додаткові умови, що пов'язують дату повного погашення кредиту із графіком його погашення.

Висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, доводами апеляційної скарги, які фактично зводяться до іншої оцінки доказів ніж зроблена судом, зокрема до звуженого тлумачення умов кредитного договору, без обґрунтування цих доводів нормами матеріального права, не спростовуються.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість рішення суду, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 2 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : М.М. Якименко

М.В. Матківська