Справа №483/327/17 17.07.2017 17.07.2017 17.07.2017
Провадження №22-ц/784/1571/17
Справа № 483/327/17
Провадження № 22 Ц- 784 /1571/ 17 Головуюча першої інстанції:Казанлі Л.І.
Категорія - 27 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем - Горенко Ю.В.

за відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2017 р., у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

встановила:

01.03. 2017 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

Позивач зазначав, що 11 серпня 2013 р. взяв у ОСОБА_4 в борг 100.000 грн.

В зв'язку з погіршенням умов підприємницької діяльності для якої він позичав гроші та труднощами з її повернення, він під впливом цих обставин 12.05.2015 р. уклав з відповідачем кабальну угоду, за якою визнав залишок боргу за отриманою позикою у доларовому еквіваленті у розмірі 9100 дол. США зі строком повернення не пізніше 31.12.2015 р.

Того ж дня ним була видана відповідна розписка на підтвердження її укладення.

Оскільки грошей він, підчас укладення угоди та видачі розписки не отримував, то така угода є безгрошовою.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив про визнання угоди, яка засвідчена розпискою, недійсною.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2017 р. ухвалено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на необгрунтованість висновків суду та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи цивільні спори даної категорії, суди повинні беззастережно дотримуватися вимог ст. ст. 59, 60, 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо не доведено обставини, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення - для відхилення цих заперечень проти позову.

За положеннями статей 11, 14-15, 22, 203-205, 526, 610-611, 615, 622 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань) є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо закон потребує простої письмової форми договору, а сторони такої вимоги не додержалися, то за загальним правилом, це не має наслідком його недійсність, крім випадків прямо встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими, крім свідчень свідків, доказами.

Договір вважається правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб.

Вищенаведені вимоги закону у повній мірі стосується і договорів позики.

Відповідно ж до вимог ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 207 ЦК України вимога щодо письмової форми правочину вважається дотриманою, якщо його зміст зафіксовано не лише в одному або кількох документах, підписаних сторонами (стосовно юридичних осіб підпис суб'єктів, уповноважених на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, скріплюється печаткою), а й у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Письмовій формі відповідає правочин у електронному вигляді, якщо він вчинений із дотриманням вимог ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" і ЗУ "Про електронний цифровий підпис".

За чинним законодавством України в окремих випадках вимагається нотаріальне посвідчення правочинів щодо забезпечення виконання зобов'язань, а також його державна реєстрація.

В силу ч. 2 ст 1047 ЦК України, розписка не є письмовою формою договору, а тому може бути лише письмовим доказом передачі позикодавцем грошей позичальнику.

Недотримання такої форми договору не тягне за собою його недійсність.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами з розстроченням, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

При цьому, за ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним обов'язку і, навпаки, знаходження такого документу у кредитора - засвідчує факти невиконання боржником зобов'язання.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Проте і в цьому випадку, рішення суду повинно доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими, крім свідчень свідків, доказами.

Воно не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що грошові кошти або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

При ухваленні рішення щодо укладення, умов та виконання позики, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даній справі судом встановлено і це підтверджується достовірними доказами, що сторонами укладена 11.08.2013 р. усна угода про отримання позивачем позики від відповідача у розмірі 100.000грн.

В подальшому станом на 12.05.2015 р. сторони зафіксували наявний борг та визначили його доларовий еквівалент, що відповідає вимогам ч.2 ст. 524 ЦК України, у розмірі 9100 дол. США про що позичальником була видана відповідна розписка.

Розписками, виданими позичальником 21.12.2015р. та його підписами на цій же розписці від 29.01.2016 р. та 29.02.2016 р. підтверджується його часткове виконання ( а.с. 30-32) та фіксування залишку боргу із зазначенням його доларового еквіваленту.

Крім того, в матеріалах справи міститься рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2017 р., яке залишене без змін після апеляційного перегляду, щодо стягнення залишку боргу (зобов'язання) у національній валюті розмірі 173400 грн., еквівалентом якого відповідно до розписки від 29.02.2016 р. є 6800 дол. США Зазначені докази є достовірними та належними, вони свідчать про те, що сторони в усній формі домовились з усіх істотних умов договору позики, за яким ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняв в борг 100.000 грн. під зворотне зобов'язання останнього повернути таку ж суму грошей, еквівалент якого сторонами за додатковою угодою від 12.02.2015 р. визначено в іноземній валюті із зміною строку повернення, що підтверджується наданими розписками ( а. с. 30-32 зворот).

Така угода відповідає вимогам ст.. 203 ЦК України, її укладено згідно з вільним волевиявленням сторін, вона не містить протизаконних умов.

При цьому позичальником не доведено, що угода укладена ним під тиском, на кабальних умовах та що вона є безгрошовою.

Суд повно та всебічно дослідив встановлені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та прийшов правильного і обгрунтованого зібраними доказами висновку про відсутність правових підстав для визнання такої угоди недійсною.

З врахуванням такого висновку судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилання апеляційної скарги на безгрошовість угоди не заслуговують на увагу, оскільки по-перше, вони спростовуються змістом позовної заяви, а по - друге, виданими кредитором розписками про часткове та поетапне виконання позикового зобов'язання.

Той факт, що при складенні розписки від 12.05.2015 р. не передавалися позичені грошові кошти, не свідчить про безгрошовість угоди, оскільки цією розпискою посвідчено лише факт визначення доларового еквіваленту залишку зобов'язання у національній валюти та зміна строку виконання зобов'язання.

Інші доводи також не підлягають врахуванню, оскільки не спростовують висновків суду та не впливають на правильність правових наслідків вирішення справи.

Встановлене не дає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2017 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова