АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/2438/17 Головуючий 1 інст. Остапов М.О.
Справа № 2022/1580/2012 Доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: служба в справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей; та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: служба в справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 О А. звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що у 2008 році зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Спільне життя не склалося через непорозуміння у сім'ї, відповідачка не займається вихованням дітей, залишила дітей з позивачем, а сама проживає у своїх батьків. За спільною згодою визначити місце проживання дітей вони не можуть. У зв'язку з цим просив суд розірвати шлюб з відповідачкою та залишити проживати дітей разом з ним.

У листопаді 2012 року до суду звернулася ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей, посилаючись на те, що 13 вересня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_8. У зв'язку з погіршенням сімейного життя шлюбні відносини припинилися, відповідач не поважав її, ображав нецензурними словами. Так як діти проживають разом з відповідачем, однак потребують материнської турботи та любові, просила суд розірвати шлюб та визначити місце проживання дітей разом з нею.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 23 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2013 року, первісний позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований 13 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 71.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачці ОСОБА_6 залишено дошлюбне - Забара.

Визначено місце проживання дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_5

Позов ОСОБА_6 задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_6 в частині розірвання шлюбу задоволено, в іншій частині - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2014 року рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 23 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2013 року в частині визначення місця проживання дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_5 скасовано і справа в цій частині напралена на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 23 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2013 року залишені без змін.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року з урахуванням ухвали Краснокутського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 рокупозов ОСОБА_5 задоволено та визначено місце проживання дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_5 за адресою: Харківська область, Краснокутський район, село Мурафа, вулиця Калинова (колишня Калініна) , будинок № 90;

Судовий збір за цим позовом в сумі 118 гривень та витрати за проведення судової психологічної експертизи в сумі 15 888 гривень покладено на ОСОБА_5

Позов ОСОБА_3 залишено без задоволення. Судовий збір за цим позовом в сумі 107, 30 гривень покладено на ОСОБА_3

Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_3 в частині визначення місця проживання дітей. Посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_5 залишити без задоволення, а її позов задовольнити та визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матірю ОСОБА_3 за адресою: с. Козельне, Сумська обл., вул. Молодіжна, буд. 25.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вона як мати, не може належним чином виконувати свої батьківські обовязки, та не врахував висновок судово-психологічної експертизи 33953 від 23 грудня 2016 року, згідно якого вона (ОСОБА_3О.) будь-яким психічним розладом не страждає та може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, може доглядати за дітьми.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував її матеріальне ставище: вона працює, має достатній дохід для утримання своїх дітей та забезпечення їх фізичного та культурного розвитку, не звернув уваги на наявність у неї належних житлових умов та позитивної характеристики.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, згідно якого дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та залишаючи без задоволення позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з особистої прихильності дітей до кожного з батьків, віку дітей, стану їх здоровя та ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків та вважав, що найкращому розвитку дітей буде сприяти їх проживання разом із батьком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитинию, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров»я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2008 року по 17 вересня 2013 року, та є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Батько дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, працює в ПСП Явір слюсарем ремонтником , в період виробництва налагоджувальником устаткування продуктової дільниці, де має постійний дохід, достатній для проживання його із дітьми. Позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання.

Згідно довідки виконавчого комітету Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 26 листопада 2012 року ОСОБА_6 з серпня 2012 року на території Мурафської сільради не проживає. Діти ОСОБА_6 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживають разом з батьком ОСОБА_5, знаходяться на його утриманні (а. с. 29).

ОСОБА_6 проживає разом з батьками за адресою: вул. Червоноармійська № 25 у с. Козельне Недригайлівського району Сумської області (а. с. 38).

Згідно акту обстеження від 21 листопада 2012 року за адресою вул. Калініна № 90 с. Мурафа Краснокутського р-ну Харківської області, де проживає батько з дітьми, комісія вважає, що малолітнім дітям створені всі умови для проживання (а. с. 30-31).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини № 9 від 13 лютого 2013 року рекомендовано проживання дітей ОСОБА_6 ОСОБА_7 і ОСОБА_10 з батьком ОСОБА_5А.(а.с.87, т.1).

Мати дітей, ОСОБА_3 працює у Козельнянському НВК працівником по обслуговуванню службових приміщень, має самостійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

ОСОБА_3 проживає разом з батьками за адресою вул.Червоноармійська, 25 в с. Козельне Недригайлівського району Сумської області.

Як вбачається з досліджених судом першої інстанції матеріалів ОСОБА_3 за станом здоровя вже не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра.

Між тим відповідно до висновку експерта ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_11 № 3953 від 23 грудня 2016 року на момент дослідження, сімейна ситуація, такі індивідуально- психологічні особливості батька ОСОБА_5, як відповідальність, назькі авторитарність та агресивність, емоційна прив`язаність до дітей, спрямованість діяльності на задоволення потреб дітей та захист їх від неприємностей, його виховна поведінка, справляють позитивний вплив на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя його малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Такі індивідуально психологічні особливості матері ОСОБА_6, як емоційна лабільність, імпульсивність, схильність до авторітарного стилю у вихованні дітей, негативно впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Умови виховання малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в родині батька ОСОБА_5 позитивно впливають на психологічний стан та розвиток дітей. Умови виховання малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в родині матері ОСОБА_6 можуть негативно вплинути на психологічний стан та розвиток дітей, через розрив усталених позитивних емоційних зв`язків дітей з батьком ОСОБА_5 та дефіцит позитивних емоційних зв`язків з матір`ю .

На момент обстеження реакція ОСОБА_10 на поведінку батька ОСОБА_5 може бути визначена, як позитивна, реакція на поведінку матері , як амбівалентна стримано позитивна та водночас негативна. Реакція ОСОБА_9 на поведінку батька ОСОБА_5 може бути визначена, як позитивна, реакція на поведінку матері ОСОБА_6 негативна.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 160 СК України право батьків на визначення місця проживання дитини, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Судовим розглядом достовірно встановлено та підтверджується поясненнями учасників процесу й в судовому засіданні апеляційного суду, що ОСОБА_3 понад рік проживає окремо від дітей, з ними спілкується епізодично (приблизно 1 раз на три місяці) та нетривалий час, і по суті сама не виконує розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 16 вересня 2016 року № 378 про надання їй можливості приймати участь у вихованні своїх малолітніх дочок (а.с. 97, 153 т. 2). Будь-яких достовірних доказів того, що ОСОБА_5 перешкоджає їй в цьому, ОСОБА_3 та її представником до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 пояснив, що після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції ОСОБА_12 приїжджала до дітей двічі до школи, спілкувалася із ними по 15-ть хвилин, добровільно надала на дітей матеріальну допомогу в розмірі 200 гривень. Діти спілкуватися із ОСОБА_3 не бажають.

Зазначені обставини не спростовані представником ОСОБА_3

Враховуючи негативне ставлення малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 до матері та відсутність у ОСОБА_3 належного контакту з дітьми, враховуючи відповідно до вимог ст. 19 СК України й висновок органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дітей із батьком, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що зміна кола оточуючих близьких людей може негативно вплинути на їх розвиток.

Вищезазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як докази того, що турботу про дітей (задоволення її моральних, фізичних та матеріальних потреб; виховання, догляд, годування, лікування, навчання тощо), тобто здійснення комплексу немайнових та майнових обовязків батьків щодо дитини, може забезпечити на даний час батько дітей ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо незастосування судом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року щодо того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки судовим розглядом достовірно встановлено, що ніхто не розлучав матір з дітьми, оскільки її за станом здоровя забрали до себе батьки, залишивши дітей з їх батьком, і про що вона особисто розповідала під час експертного дослідження.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та з урахуванням інтересів дітей, вважає за доцільне залишиви їх місце проживання разом із батьком ОСОБА_5

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: