Справа № 333/3735/17
Пр. № 2/333/1937/17
Ухвала

Іменем України

про залишення позовної заяви без руху

05 липня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Кулик В.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове входження до житлового приміщення та витребування оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове входження до житлового приміщення та витребування оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, в якій остання просить суд зобовязати ОСОБА_2 надати оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначену справу передано у провадження судді Кулик В.Б.

Вивчивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, перелік документів, що додаються до заяви.

На підставі ч. 4 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Позивач не зазначає в позовній заяві детальний виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, докази, що підтверджують кожну обставину. У позовній заяві відсутнє будь-яке нормативне обґрунтування позовних вимог.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач звертається до суду з вимогами про зобовязання ОСОБА_2 надати оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1, при цьому в заяві не зазначено, яким саме чином відповідачем порушено її право та не надала цьому доказів. У звязку з чим, позивачу необхідно визначитися із субєктним складом спірних правовідносин.

Також, відповідно ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, позивач звернулася до суду з «заявою», а не з «позовною заявою», не зрозуміло навела обставини порушення своїх прав, що призвело до звернення до суду, чітко не визначилася зі змістом своїх позовних вимог, адже питання «про надання дозволу на примусове входження до житлового приміщення», згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України вирішується за поданням державного виконавця, приватного нотаріуса. Тому, виникає необхідність надати позивачу можливість відповідно до вимог закону правильно сформулювати свої позовні вимоги, більш детально викласти обставини з зазначенням доказів, які підтверджують кожну із обставин звернення до суду з позовною заявою, конкретизувати позовні вимоги, визначитися із субєктним складом спірних правовідносин або вказати, яким саме чином відповідачем порушено її право, посилаючись на статті ЦПК України.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. До позовної заяви позивачем ОСОБА_1 не долучила документ про сплату судового збору, не надала клопотання про відстрочку сплати судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 відсотка розміру мінімальної заробітної плати: позивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі 640 грн.

Дані обставини в сукупності перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Зі змісту позовної заяви, вбачається, що позивач не є фахівцем в галузі права, належної юридичної допомоги при складені процесуальних документів не мав. Проте, дані обставини не дають суду підстав брати на себе такі функції, оскільки допомога позивачу при зверненні до суду не передбачена нормами Цивільного процесуального кодексу України і є порушенням ст. ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо принципів змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 119-120 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність надання позивачу терміну для усунення зазначених недоліків, шляхом надання суду оновленої позовної заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове входження до житлового приміщення та витребування оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру залишити без руху і надати позивачеві термін для усунення недоліків три дні з дня отримання ним копії даної ухвали.

Розяснити позивачу, що якщо він у встановлений строк не усуне зазначені недоліки, то позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик