Ухвала іменем україни 05 липня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від

30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що

23 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 100 000 дол. США зі сплатою 4,99 % річних та строком користування до 23 червня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

23 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 30 жовтня 2013 року складала 3 951 049 грн 48 коп, що еквівалентно 494 313,71 дол. США, та яку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно з боржника та поручителя.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня

2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредиту в загальному розмірі 1 699 379 грн 03 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строки позовної давності при зверненні до суду із даним позовом, про застосування яких було заявлено відповідачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відбувалось неодноразове переривання строку позовної давності, оскільки ПАТ «ОТП Банк» зверталось у вересні 2009 року з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також у лютому 2012 року позивач звертався із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, які були залишені без розгляду.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що 23 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 100 000 дол. США зі сплатою 4,99 % річних та строком користування до 23 червня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

23 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

ЗАТ «ОТП Банк» надсилав ОСОБА_3 листи-вимоги про повне повернення кредитних коштів 16 січня 2009 року та 25 вересня 2014 року, в яких на підставі п. 1.9 кредитного договору вимагало повного дострокового виконання боргових зобов'язань протягом 30 днів з моменту надсилання відповідної вимоги.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 30 жовтня 2013 року становила 3 951 049 грн 48 коп, що еквівалентно 494 313,71 дол. США, та складалась із 99 056,55 дол. США, що еквівалентно 791 759 грн

08 коп. - заборгованості за кредитом; 7 247,46 дол. США, що еквівалентно 57 928 грн 95 коп. - заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом; 388 009,69 дол. США, що еквівалентно 3 101 361 грн 45 коп. - пені.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

У зв'язку з невиконанням вимоги від 16 січня 2009 року банк звернувся у вересні 2009 року до суду із відповідними вимогами до боржника та поручителя, проте ухвалою суду позов залишено без розгляду. У лютому

2012 року позивач повторно звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, який також було залишено без розгляду. З даним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду лише у листопаді 2014 року, проте з урахуванням того, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, суд першої інстанції правильно застосував норми ст. ст. 264, 267 ЦК України та обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову, що узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від

02 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15.

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково вважав, що звернення банку до суду із позовом, який було залишено без розгляду, перериває перебіг строку позовної давності.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини у справі, правильно виходив із того, що банк, пред'явивши вимогу у січні 2009 року про повне дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором змінив строк виконання зобов'язання, у зв'язку із чим перебіг строку позовної давності розпочався із наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

Даний позов було подано у листопаді 2014 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 257 ЦК України, для пред'явлення вимог до боржника та строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимог до поручителя, обчислених від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович