Справа №359/1949/17
Провадження № 2/359/1317/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Пустовіт А.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (в інтересах якого діє його мати ОСОБА_2) до ОСОБА_4 сільської ради Бориспільського району Київської області та ОСОБА_5 сільської ради Любарського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

09.03.2017 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому вказували, що 18 серпня 2015 року помер ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять: земельна ділянка площею 0,1573 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою вул. Травнева, 44 с. Петропавлівське (колишня назва Петровське), Бориспільського району Київської області та житловий будинок, що знаходиться в с. Демківці, Любарського району, Житомирської області. ОСОБА_6 заповіт за життя не склав. Позивачі є єдиними спадкоємцями померлого. У визначений законом термін позивачі звернулися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Але нотаріус їм відмовив, у звязку з відсутністю правостановлючого документу на спадкове майно, а саме державного акту, який втрачений. Враховуючи вище викладене, вони звернулася до суду з позовною заявою за захистом свого права на спадщину за законом з проханням визнати за ними право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_1 зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обставини справи підтвердив.

Позивачі в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, про час та місце розгляду справи. 23.06.2017 року ОСОБА_3 надав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, обставини справи підтверджує.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Бориспільського району Київської області до суду не зявився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи Голова ОСОБА_4 сільської ради Бориспільського району Київської області надав до суду лист в якому просить суд проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради та зазначив, що заперечень щодо позову сільська рада не має, при вирішенні спору покладається на думку суду.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської рада Любарського району Житомирської області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи Голова ОСОБА_5 сільської рада Любарського району Житомирської області надав до суду лист в якому просить суд проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради та зазначив, що заперечень щодо позову сільська рада не має.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Встановлено, що 18 серпня 2015 року помер ОСОБА_6 (чоловік позивача ОСОБА_2 та батько позивача ОСОБА_3В.), про що в книзі реєстрації актів про смерть ОСОБА_4 сільської ради Бориспільського району Київської області зроблено запис за № 47 від 21 серпня 2015 року (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1573 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою вул. Травнева, 44 с. Петропавлівське (колишня назва Петровське), Бориспільського району Київської області та житловий будинок, що знаходиться в с. Демківці, Любарського району, Житомирської області по вул. Зарічній, 9, який належав батьку покійного, та на який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, але не зареєстрував право власності у встановленому порядку.

За життя ОСОБА_6 заповіт не склав. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_6

Родинні стосунки між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_6 підтверджуються копією паспорта громадянина України, копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження (а.с.4-6, 62).

Сам будинок з господарськими спорудами збудовано без порушень встановлених норм та правил при будівництві будинку, а також дана будівля не порушує права та інтереси інших осіб, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок виданого на «Романівського» ОСОБА_7 (який помер 07.07.1998 р.) (ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_6П.)(а.с.12-21).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААР № 481349, спадкоємцем майна громадянина ОСОБА_8, померлого 07 липня 1998 року, є його син ОСОБА_6 Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з цілого жилого будинку з по господарськими будівлями, що знаходиться в с. Демківці, Любарського району, Житомирської області по вул. Зарічній, 9, жила площа 47.00 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 0,75 га. (а.с.8).

Відповідно до довідки (виписка з по господарської книги про склад сімї) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

З довідки № 1389 виданої виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради встановлено, що дитина ОСОБА_3В, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживав та знаходився на утриманні свого батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 по день його смерті 18 серпня 2015 року в с. Петровське по вул. Травнева, 44, Бориспільського району Київської області (а.с.10).

Згідно довідки № 1382 виданої виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради встановлено, що громадянин ОСОБА_6 був постійно зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з дружиною ОСОБА_2 по день його смерті та разом вели спільне господарство. Громадянка ОСОБА_2 поховання здійснила за власний рахунок (а.с.10).

Відповідно до листа-відповідь від 29.03.2016 року приватний нотаріус ОСОБА_9 Бориспільського районного нотаріального округу розглянула звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та повідомив про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що належала спадкодавцю ОСОБА_6, у звязку з невідповідністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку (а.с.22).

ОСОБА_6 дійсно був власником земельної ділянки площею 0,1573 га згідно витягу з Державного реєстру речових прав за № 21960649 від 21.05.2014 року в с. Петропавлівське (колишнє Петровське) Бориспільського району Київської області по вул. Травнева, 44 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується довідкою № 1394 від 19.06.2017 року.

Відповідно до довідки № 385, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, останні роки був зареєстрований і проживав в ІНФОРМАЦІЯ_6. Йому належав житловий будинок з по господарськими будівлями: 2 хліви, погріб, присадибна ділянка площею 0,75 га.

Постановою Верховної Ради України № 1037-УІІІ від 17 березня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів» с. Петровське перейменовано на с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області про, що також свідчить довідка від 19.06.2017 року № 1397 видана виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовною провадження.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На даний час позивачі позбавлені можливості зареєструвати право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку.

У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, якби спадкування відбувалось за законом, спадкоємцем першої черги, які прийняли спадщину була б ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має право на спадщину за законом, а саме право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: с. Демківці, Любарського району, Житомирської області по вул. Зарічній, 9 та земельну ділянку площею 0,1573 га з кадастровим номером :02:002:0594, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Травневій, 44 в с. Петропавлівське (колишня назва Петровське) Бориспільського району Київської області.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна.

Таким чином у позивачів виникла необхідність звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку за законом після смерті ОСОБА_6

Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, чи проживали на день смерті разом із спадкодавцем, крім позивачів, - не має.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями.

Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивачів порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Враховуючи викладені вище обставини, позивачі є належними позивачами, які не можуть юридично закріпити своє право на спадщину.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Беручи до уваги, що позивачі, як спадкоємці за законом, мають право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, після смерті ОСОБА_6, а також те, що вони мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не змогли його отримати з незалежних від них причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі.

В матеріалах цивільної справи є технічний паспорт на житловий будинок. Указані докази свідчать про те, що даний будинок з погосподарськими будинками не є обєктом самочинного будівництва.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємців власниками зазначеного нерухомого майна.

Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивачів, які сплатили їх при поданні позову за клопотанням останніх.

На підставі викладеного та ст.ст. 16, 25, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1241, 1261 1265, 1268, 1297 ЦК України, ст. 41 Конституції України, керуючись ст.ст. 3, 10, 79, 80, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (в інтересах якого діє його мати ОСОБА_2) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області, вул. Травнева, 44, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1573 га з кадастровим номером :02:002:0594, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Травневій, 44 в с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області, та на ? частину житлового будинку з по господарськими будівлями, що розташований в с. Демківці Любарського району Житомирської області по вул. Зарічній, 9, - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, який помер 18.08.2015 року.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_9, с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області, вул. Травнева, 44, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2) (в інтересах якого діє його мати ОСОБА_2) - право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1573 га з кадастровим номером :02:002:0594, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Травневій, 44 в с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області, та на ? частину житлового будинку з по господарськими будівлями, що розташований в с. Демківці Любарського району Житомирської області по вул. Зарічній, 9, - в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, який помер 18.08.2015 року.

Судові витрати в розмірі 551 грн. 21 коп. судового збору віднести на рахунок позивачів, що сплачений при звернені до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області, вул. Травнева, 44, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (р/р №0004, МФО 821018, , Бориспільське УДКСУ Київської області, ГУДКСУ у Київській області, код КДБ 22030101), - недоплачену суму судового збору в розмірі 728 (сімсот двадцять вісім) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 29.06.2017 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_10