Справа № 500/5499/16-ц
Провадження № 2/500/17/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області провизнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить суд визнати за нею як за спадкоємницею першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року право власності на 1/2 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що спадкоємці ОСОБА_3 необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, і заява нею не була подана.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5, який працював разом із померлим ОСОБА_4, та який пояснив, що дійсно ОСОБА_4 протягом тривалого часу, багато років, на день смерті матері ОСОБА_6 та протягом певного часу після смерті до 2004-2005 років постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_4 доглядав вказаний будинок, управляв ним, сплачував платежі та здійснював ремонтні роботи в ньому.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Народного суду міста Ізмаїла по справі №2-/1967р. від 02.06.1967р. ОСОБА_6 є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3

Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №914 від 06.07.2017р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи власниками житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4, є ОСОБА_6 (1/2 частка) на підставі рішення Народного суду міста Ізмаїла від 02.06.1967р., зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №47/113 від 30.06.1971р. та ОСОБА_3 (1/2 частка) на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.06.2011р., зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером №6 від 14.05.2013р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.05.2016 року, виданого повторно Відділом ЗАГС адміністрації Канавінського району м. Нижнього Новгороду, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_5

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 рік), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 став її син ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.10.1943р. та який спадщину прийняв фактично, оскільки вступив в управління, володіння спадковим майном, але юридично свої прав на спадщину не оформив.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 29.06.2005 року, виданого Управлінням Записи Актів Цивільного Стану Адміністрації Камчатської області Відділ ЗАГС м. Петропавловськ-Камчатський, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Після смерті ОСОБА_4, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 тому числі 1/2 частина, яку він успадкував після матері ОСОБА_6 та 1/2 частина, яка належала йому на праві приватної власності.

За життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіт не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45252947 від 29.09.2016р.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 17.05.1978р.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Як встановлено судом, позивач після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.06.2011р. у справі №2-2618/11, яким визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_6

Також, 30.03.2006р. позивач звернулася до нотаріуса Петропавловськ-Камчатського нотаріального округу Сайфулліній О.М. із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4.

Іншій спадкоємець за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_9, який шляхом подачі відповідної заяви від 02.11.2005р. до нотаріуса Петропавловськ-Камчатського нотаріального округу Сайфулліній О.М. відмовився від спадкового майна батька ОСОБА_4 (копія відповідної заяви наявна у матеріалах справи).

На звернення позивача до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за №1667/01-16 від 29.09.2016р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_6, у зв'язку з тим, що спадкоємці ОСОБА_3 необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, і заява нею не була подана.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області провизнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року право власності на 1/2 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.07.2017р.

Суддя: А.С.Адамов