Справа №173/532/17
Провадження №2/173/447/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 р. м.Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шевченко О.Ю.

секретарі судового засідання Зубачевській О.А.

за участю:

позивача -ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача - ОСОБА_3. 15 липня 2014 року позивач прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись до нотаріуса. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з наявними заповітами, які були посвідчені 24 грудня 1996 року та 10 листопада 2008 року. Також було встановлено, що спадкоємці за заповітом із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Один зі спадкоємців за заповітом, ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв'язку з неприйняття м спадщини спадкоємцями за заповітом, на думку позивача, він має право на прийняття спадщини за законом. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та грошові внески в порядку спадкування за законом; скасувати постанову Верхньодніпровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 грудня 2016 року та зобов'язати Верхньодніпровську нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав. зазначених у позові.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17). Після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся його син - ОСОБА_1 (а.с.71). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (а.с.21) та свідоцтвом про укладення шлюбу, згідно з яким ОСОБА_5 змінив прізвище після реєстрації шлюбу на «ОСОБА_1» (а.с.23). Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у зв'язку з наявним заповітом, посвідченим 10 листопада 2008 року, яким спадкодавець лишив всіх інших спадкоємців, окрім спадкоємця, зазначеного в заповіті, спадщини, про що нотаріусом винесено відповідну постанову 20 грудня 2016 року (а.с.20).

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Зезуль Л.Я. 10 листопада 2008 року. Цим заповітом ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, ОСОБА_7. Всіх інших спадкоємців він лишив спадщини цим заповітом (а.с.92). Згідно з інформаційною довідкою від 15 липня 2014 року заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі (а.с.72). Доказів того, що цей заповіт скасований, змінений або ж визнаний недійсним сторонами надано суду не було.

Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1235 Цивільного кодексу України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Як зазначалося вище ОСОБА_3 заповітом від 10 липня 2008 року позбавив права на спадкування всіх інших спадкоємців за законом, окрім спадкоємця за заповітом ОСОБА_7 Позивач у відповідності до ст. 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем за законом першої черги, проте він не має права на спадкування, оскільки заповідач позбавив його такого права, про що зробив відповідне розпорядження у заповіті. До кола осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщини у відповідності до ст. 1241 Цивільного кодексу України позивач не належить, оскільки він є повнолітнім та працездатним на час відкриття спадщини.

У зв'язку з чим суд приходить до висновку про правомірність постанови нотаріуса від 20 грудня 2016 року про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3, оскільки він позбавлений права на спадкування, а тому підстав для скасування зазначеної постанови та зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину не має. При цьому суд також звертає увагу на те, що Верхньодніпровська міська рада не є належним відповідачем щодо заявлених вимог про скасування постанови та зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, що вже саме по собі є підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи те, що позивач фактично не отримав права на спадкування, то до нього не можуть перейти права та обов'язки спадкодавця, в тому числі право власності на житловий будинок та грошові внески. У зв'язку з чим суд вважає вимоги позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок та грошові внески в порядку спадкування після смерті батька необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що спадкоємець за заповітом не прийняв спадщину, а тому спадкове майно фактично залишилося без нагляду власника, а тому у позивача виникло право на спадкування цього майна за законом, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду про відсутність у позивача взагалі права на спадкування, а спадкоємець за заповітом, в свою чергу не позбавлений права на спадкування, яке згідно з ч. 3 ст. 1223 Цивільного кодексу України виникає з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті ОСОБА_3 Правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України не має, оскільки ця норма не стосується випадків, коли спадкоємці позбавлені права спадкування заповітом, що мало місце в цьому випадку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1216-1217, 1223, 1233-1235, 1261 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10,11,60,212-215 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем, - віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час його проголошення мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко